A fordítás alapjául szolgáló kiadás:

Max Porter: Shy

Faber & Faber Limited, London, 2023

Fordította

Totth Benedek

Copyright © Max Porter, 2023

Magyar kiadás © Jelenkor Kiadó, Budapest, 2024

Hungarian translation © Totth Benedek, 2024

Minden jog fenntartva

Borítóterv © Maurice Ettlin

Felelős kiadó Nagy Boglárka

A Jelenkor Kiadó a Libri Könyvkiadó Kft. imprintje

Felelős szerkesztő Túry Melinda

A szöveget gondozta Csuhai István

Műszaki szerkesztő Széplaki Gyöngyi

A borítót az eredeti felhasználásával készítette és a könyvet tördelte Kaposvári Franciska

Az elektronikus verziót az eKönyv Magyarország Kft. készítette

www.ekonyv.hu

ISBN 978-963-518-319-7

Lisa Bakernek

Na, gyerünk már, Shy!

A hátizsák iszonyú nehéz.

A padló nyikorog.

Még egyszer megnézi: a joint átlósan pihen az üres cigisdobozban.

A reggeli létszámellenőrzés még fél-álomnyira.

A szoba olvadt és puha. Csábító.

Feszkós.

A hátizsák iszonyú nehéz.

Hajnali 3 óra 13 perc.

A hátizsák kővel megrakva, még szép, hogy nehéz.

A kovakő átlagosan 600 millió éves, magyarázta Steve.

Pattanásig feszült. Nyikorgó hevederek.

A walkman bekészítve.

Pandemonium, Andromeda Tour, Plymouth, 1994, első kazetta.

Randall back2back Kenny Ken.

Ne fojtsd el az érzéseid.

Jungle.

The Pinnacle.

The Amen.

Almighty.

A way of life.

Hatalmas, forró, súlyos.

600 millió év, mi meg azt hisszük, hogy kemények vagyunk a max száz évünkkel. Nem bírja a fejében tartani ezt a gondolatot.

Méretek.

A torkában gombóc.

Az idő.

Szarnia kell egy kicsit.

Sötéten hagyja ott a szobát. Shy szobája, Shy nélkül. Eve 1965 a gerendába karcolva. Egy béna szív a gerendába karcolva. 1891 a gerendába karcolva. Shy 95 frissen és bénán belekaparva a gerendába, a cakkos S olyan, mint egy Z. Még ezt sem tudta rendesen megcsinálni.

A jövő itt van, Shy. A tiéd.

A folyosót borító szőnyeg közepén halad, nem akarja, hogy megnyikorduljon a padló.

Jamie sosem alszik, de felteszi a fejhallgatóját. Steve, Amanda, Owen a földszinten, Benny, Flancos Cal, Paul, Riley, Ash.

A hátizsák iszonyatosan nehéz.

Sunyi kis faszfej.

Rettenetesen fájnak a vállai.

Egyik lépés a másik után.

Megy ez.

A chili con carne illatát érzi.

Hónaljszag és kajaszőnyegfing.

Az anyukád.

Tex-Mex és ódon-nyirkos kő.

Megáll a lépcső aljában, rágcsálja a bőrt a hüvelykujján.

Hussklikk-Hussklikk, a villanyóra, mint egy lassan felhúzott szünet.

Idők között ragadva. A redőben. Menekülés.

A kis Shy egykor az utolsó spanglijával és a kedvenc kazettájával. Fiú a lépcsőn, lépked lefelé. Tom’s midnight garden. Úgy érzi magát, rohadtul pont úgy. Évek óta nem jutott eszébe ez a könyv.

„Ez itt Shy. Többnyire itt szokott lenni, a kuckójában, fejhallgatóval a fején, magában motyog. Nem szereti, ha lefilmezik.

Egy köszönés sem fér bele, Shy?”

Ha a hátizsák szíja elszakad, akkor vége a dalnak, száz kovakő koppan a járólapon a lépcső alján. Műemlék lépcső, műemlék padló, műemlék történelem, kiborult tanárok.

Ez a szaros Reebok táska, ezeréves szar.

Lynx Africa dezodor.

A szíve úgy dob-dob-dobban, mintha megijedt volna.

Egy béna színdarab közönség nélkül. Túlbonyolított összemosódó narráció.

Ma nagyon jól haladtunk, Shy.

Nagyon örülök.

Szipuzott, szippantott, szívott, szentségelt, szakított, piázott, bunyózott, lekoccolt, rátámadt, összetört egy Escortot, szétvert egy boltot, feldúlt egy házat, betört egy orrot, megszúrta a mostohaapja ujját, de már régóta nem surrant így. Stresszes dolog.

„Speciális nevelési igényű, pszichés problémákkal küzdő kamaszok, vagy egy rakás fiatalkorú bűnöző vidéki elvonuláson az adófizetők pénzéből?”

Átoson az üvegházon, szőnyegcsendben kilenc óvatos lépéssel a giccses virágfüggöny mögötti magas ablakhoz megy. Jövőre lehet, hogy már egy sznob pöcsfej főzőcskézik itt a konyhájában. A régi ablakokat nem lehet kinyitni. A hatvanas években felszerelt újabb ablakok könnyen és hangtalanul nyílnak. Shy kilép a dohos házból, és felhúzza a kapucniját.

[A kamera a pázsitot pásztázza.]

„Átlagos kamaszok, akik egy labdával passzolgatnak, vagy az ország legzűrösebb és legerőszakosabb fiatalkorú bűnözői? Itt, ebben a különleges intézményben, az Utolsó Esélyben újra meg újra elismétlik: a kettő nem zárja ki egymást.”

Rákapcsolhatna, hogy minél gyorsabban eltűnjön szem elől, de nem akar zajt csapni, ezért csak oson tovább. Visszanéz a házra, a többiekre gondol, akik odabent vannak. Összezsúfolódva. Owen, az éjszakai személyzet meg a srácok. Megszámolva, az ébresztőig, hortyognak és szuszognak, és álmodnak azokról a nyomasztó, erőszakos, édes, könnyű baromságokról, amikről álmodnak. Mindenki mindig azt mondja, hogy itt milyen őrült mélyen alszanak. Az új srácok mesélnek az elbaszott álmaikról, aztán a kísértettörténetek következnek (Mrs. Nash, aki vigyáz rád, amíg alszol, és beleszippant az éjszakai lélegzetedbe; a csont és bőr öregember hálóingben, aki fel-alá mászkál a hátsó lépcsőn és közben mindent összecsöpögtet a pisijével), no meg persze Sir Henry Radcliffe igaz története, aki megölt egy szolgálót a legfelső emeleti, kulcsra zárt hálószobában, és ezért hallja mindenki a sikolyt, amikor beköltözik, az éjszaka közepén, egyetlen sikoly, a ház a saját múltbéli traumájával köszönti új lakóit. Mindenki hallotta már, de ha mégsem hallotta, akkor is úgy tesz, mintha már hallotta volna.

Egész okos fiú vagy, te mégis mindenképpen

ki akarod siklatni a vonatodat, mi?

Az éjszaka hatalmas és fájdalmas.

Milyen kekec kis fasz lettél hirtelen.

Azt hittem, depressziós vagy.

Hátat fordít, és elballag a kékségbe.

Mozgó árnyék.