A Fény embere

Bedő Éva

Tags:

A Fény embere – Harmadik könyv

generated by python-docx

A FÉNY EMBERE

Harmadik könyv

A REMÉNY

Lejegyezte Bedő Éva

© 2026 Bedő Éva
Minden jog fenntartva.

A mű szerzői jogi védelem alatt áll. A szerző előzetes írásbeli engedélye nélkül a mű egésze vagy részlete semmilyen formában nem sokszorosítható vagy terjeszthető.

1. Mi a Remény, és miben más, mint a puszta vágyakozás

Elkezdünk egy új könyvet ma. Az első könyvben a Szeretetről beszéltünk, a másodikban a Hitről, és most eljött az ideje, hogy a harmadik nagy alapkőről is beszéljünk: a Reményről. Ez a három dolog, a Szeretet, a Hit és a Remény, nem véletlenül tartozik össze. Egyik a másik nélkül félkarú marad.

Mi is valójában a Remény?

Sokan összekeverik a Reményt a puszta vágyakozással. Amikor azt mondjátok, „remélem, hogy jó idő lesz holnap”, ez inkább egy vágy, egy kívánság, aminek semmi mélyebb gyökere nincs. De amikor valaki azt mondja, a legnehezebb napjaiban is, hogy „remélem, hogy ennek van értelme, remélem, hogy ez nem tart örökké, remélem, hogy van kiút”, az egy egészen más dolog. Ez már nem egyszerű kívánság. Ez egy belső tartás, egy erő, ami talpon tart titeket akkor is, amikor minden azt mondaná, hogy adjátok fel.

Miben különbözik pontosan a kettő?

A vágyakozás kifelé néz, a körülmények felé. Azt figyeli, hogy mi történik körülöttetek, és ahhoz igazodik. Ha jól mennek a dolgok, könnyű vágyakozni további jóra. De ha minden összeomlik, a puszta vágyakozás is összeomlik vele együtt, mert nincs semmi, ami tartaná.

A Remény viszont befelé néz, és onnan sugárzik kifelé. Nem a körülményekből táplálkozik elsősorban, hanem abból a bizonyosságból, hogy van egy nagyobb történet, aminek ti csak egy fejezetét éritek meg éppen most, és hogy ez a fejezet, bármilyen sötét is legyen, nem az utolsó szó.

Ez nagyon hasonlít ahhoz, amit a Hitről mondtál a második könyvben.

Igen, és nem véletlenül, hiszen szorosan összefonódnak. A Hit azt mondja: van egy Erő, akiben bízhatsz. A Remény azt mondja: ez az Erő jó véget készít elő számodra, még akkor is, ha most nem látod, hogyan. A Hit a kapcsolatról szól, a Remény pedig arról, hogy ez a kapcsolat merre visz. Az egyik a jelenben gyökerezik, a másik a jövő felé nyúlik, de mindkettő ugyanabból a Forrásból táplálkozik.

Miért van szüksége az embernek a Reményre?

Gondoljatok bele, milyen lenne az élet Remény nélkül. Ha nem hinnétek, hogy a holnap jobb lehet, mint a ma, minek egyáltalán felkelni reggel? Minek megpróbálni bármit is, ha úgy gondoljátok, hogy úgysincs értelme, úgysem fog jobbra fordulni semmi? A Remény az, ami mozgásban tart titeket. Ez az, ami miatt egy beteg ember folytatja a kezelést, ami miatt egy szegény családban élő gyermek mégis tanul, mert hisz abban, hogy jobb élete lehet. A Remény nélkül az emberi lélek megdermed, mint egy folyó, ami befagy télen.

De hát vannak, akik azt mondják, hogy a Remény csak becsapja az embert, hogy jobb inkább reálisan látni a dolgokat, és nem áltatni magunkat.

Ez egy gyakori félreértés. A Remény nem azt jelenti, hogy behunyjátok a szemeteket a valóság elől. Nem azt jelenti, hogy azt hazudjátok magatoknak, hogy minden rendben van, amikor nincs. A valódi Remény szembenéz a nehézséggel, elismeri, hogy fáj, hogy nehéz, hogy bizonytalan a kimenetel, és mégis kitart amellett, hogy van értelme továbbmenni. Ez nem naivitás. Ez bátorság.

Van olyan Remény, ami hamis?

Igen, van. A hamis Remény az, amikor valaki azt hiszi, hogy ha elég erősen kívánja, minden magától megoldódik, anélkül hogy bármit is tenne érte. Ez nem Remény, ez tétlen várakozás, ami sokszor csalódáshoz vezet. A valódi Remény cselekvésre késztet. Aki valóban reménykedik, az nemcsak vár, hanem tesz is a remélt jövőért, amennyire tud, és a többit átadja annak az Erőnek, amiben bízik.

Elmondok egy történetet.

Volt egy földműves, aki egy nagyon száraz évben vetette el a magjait. A szomszédai azt mondták neki, hogy őrültség így vetni, hiszen hetek óta nem esett eső, és a jelek szerint még sokáig nem is fog. Miért pazarolod a magjaidat egy olyan földbe, ami úgysem fog teremni idén? – kérdezték tőle.

A földműves azt válaszolta: én nem azért vetek, mert biztos vagyok benne, hogy holnap esni fog. Azért vetek, mert hiszem, hogy egyszer esni fog, és ha nem vetettem volna el semmit, amikor végre eljön az eső, nem lesz mit meglocsolnia. A szomszédai továbbra sem értették, és otthagyták a földjeiket parlagon, mert nem hittek abban, hogy megéri a fáradságot.

Hetekkel később végre megjött az eső. A földműves földje, amit előre bevetett, gyorsan zöldbe borult, míg a szomszédai csak akkor kezdtek vetni, amikor már látták az esőt, és így jóval később, gyengébb terméssel arattak, mint ő. Amikor megkérdezték tőle a titkát, azt mondta: nem az eső érkezését jósoltam meg. Csak hittem abban, hogy egyszer eljön, és eszerint cselekedtem, még akkor is, amikor semmi jelét nem láttam még.