S.J. Tilly

SZÖVETSÉG

MÁSODIK KÖNYV

KING

Kossuth Kiadó

Tartalom

1. fejezet

2. fejezet

3. fejezet

4. fejezet

5. fejezet

6. fejezet

7. fejezet

8. fejezet

9. fejezet

10. fejezet

11. fejezet

12. fejezet

13. fejezet

14. fejezet

15. fejezet

16. fejezet

17. fejezet

18. fejezet

19. fejezet

20. fejezet

21. fejezet

22. fejezet

23. fejezet

24. fejezet

25. fejezet

26. fejezet

27. fejezet

28. fejezet

29. fejezet

30. fejezet

31. fejezet

32. fejezet

33. fejezet

34. fejezet

35. fejezet

36. fejezet

37. fejezet

38. fejezet

39. fejezet

40. fejezet

41. fejezet

42. fejezet

43. fejezet

44. fejezet

45. fejezet

46. fejezet

47. fejezet

48. fejezet

49. fejezet

50. fejezet

51. fejezet

52. fejezet

53. fejezet

54. fejezet

55. fejezet

56. fejezet

57. fejezet

58. fejezet

59. fejezet

60. fejezet

61. fejezet

62. fejezet

63. fejezet

64. fejezet

65. fejezet

66. fejezet

67. fejezet

68. fejezet

69. fejezet

70. fejezet

71. fejezet

72. fejezet

73. fejezet

74. fejezet

75. fejezet

76. fejezet

77. fejezet

78. fejezet

79. fejezet

80. fejezet

81. fejezet

82. fejezet

83. fejezet

84. fejezet

85. fejezet

86. fejezet

87. fejezet

88. fejezet

89. fejezet

90. fejezet

91. fejezet

92. fejezet

Epilógus 1

Epilógus 2

Köszönetnyilvánítás

Kedves Olvasó!

A könyv felkavaró, véres jeleneteket és erőszakos halált tartalmaz. Elrablásról, zsarolásról és bebörtönzésről szóló elbeszélések is megjelennek a lapjain. Egy nőt az akarata ellenére házasítanak meg. Előfordulnak megkérdőjelezhető konszenzuson alapuló szexuális tartalmak. Emberkereskedelemről is szó esik, és összességében sok rossz dolog történik.

Ahogyan Nero, ugyanúgy King is egy két lábon járó piros zászló. Ezért, mint mindig, ezen emlékeztető tudatában olvass tovább!

Ajánlás

Ahogy a mondás tartja:

Kétszer halsz meg. Először, amikor eltemetnek.

Másodszor, amikor valaki utoljára ejti ki a nevedet.

Ezt a könyvet az édes Laney-nek ajánlom – és minden kutyának, akik magukkal vittek egy darabot a szívünkből –, mert így, amíg valaki elolvassa a nevüket, örökké élnek.

1. fejezet

Savannah

– Biztos nem akarod azt hazavinni, és inkább feljönni hozzám? – Lee felém pillant, majd zöldre vált a lámpa, és leveszi a fékről a lábát. – Elég korán van a vacsorához.

Lenézek az ölemben pihenő hideg lasagnéra, és a tetejét fedő alumíniumfólia összegyűrődik a markomban.

– Tudom, hogy korán van, de nem kell ennünk, amint megérkezünk. – Igyekszem figyelmen kívül hagyni, hogy nem akarja megkóstolni a főztömet. – Nemrég volt Mandi műtéte, ezért biztosan hamar lepihen.

Lee dobol az ujjaival a kormányon.

– Nem fertőz, ugye?

Eltátom a számat, és kell pár pillanat, hogy válaszolni tudjak.

– A gerincét műtötték, mert elesett.

Szeretném azt is hozzátenni, hogy hacsak nem tudod elkapni az ügyetlenséget, akkor nem fertőz. De a szeméből sütő ingerültség elhallgattat.

Összeszorítom a számat, majd kinézek az ablakon, és hagyom, hogy a GPS hangja vezessen a barátnőm házához.

Múlt hónapban, amikor találkoztunk, még tetszett Lee visszahúzódó személyisége. Kifinomultnak tűnt, és régen flörtölt velem nyíltan egy jóképű férfi.

Felszívtam a sármját, mint egy zokni a vizet egy mély tócsába lépve. Nagyon odafigyelt rám az első randinkon. És szörnyen kedves volt a másodikon. De ma, mióta kinyitotta nekem az ajtót, igazi seggfejként viselkedik.

Azt hittem, hogy ez az egész szex a harmadik randin dolog csak amolyan mondás. De eléggé… nyűgös. Elgondolkozom, vajon azért tanúsít ilyen magatartást, mert azt hiszi, ma lefekszünk?

Ami butaság. Mert ez nem olyan randi. Mellesleg, önként jelentkezett, hogy elkísér. Talán ezt intő jelként kellett volna vennem – hogy benyomakodott a mai napomba, amikor mondtam, hogy holnap szabad vagyok.

Megbizonyosodom róla, hogy a fólia még mindig a tepsin van.

Csak akkor akartam bemutatni Leet, amikor már komoly a kapcsolatunk. Most már úgy gondolom, hogy ez a dolog közöttünk nem lesz az. Nem akarom újra látni. Ez a viselkedés kicsit sem vonzó.

Ráadásul emlékszem rá, hogy mondtam: Mandi két csigolyáját műtik.

Fertőz?

Ki kérdez ilyet?

Lee indexel, lelassít, és ráfordul Mandi utcájára.

– Ha nem akarsz velem lógni, totál megértem – mondom, abban reménykedve, hogy elfogadja a felkínált menekülési lehetőséget. – Elég, ha kiteszel.

– Nem. – Felsóhajt. – Azt mondtam, eljövök, és tartom magam a szavamhoz. Mit gondolna a barátnőd, ha nem lennék ott?

Ráharapok az ajkamra. Remek lehetőség, hogy elmondjam, meg sem említettem Mandinek, mert nem voltam benne biztos, hogy tényleg eljön.

De nem akarok goromba lenni, és a következő pár órát extra kínossá tenni.

Kimutatok az ablakon.

– A sárga ház az. Hátul van egy felhajtó, de az utcán is leparkolhatsz.

Egy csinos, középosztály által lakott környéken vagyunk, nem messze Minneapolistól. A magas fák beárnyékolják az utcát, így megvédenek minket a júliusi naptól.

Megvárom, hogy Lee leállítsa a kocsit, mielőtt kicsatolom magam, és kiszállok.

Egy kis ügyesség kell hozzá, hogy a tészta ne landoljon az ölemben, ahogyan kikászálódom a sportkocsiból, de sikerül megoldanom.

Hátulról megkerüli az autót, és csatlakozik hozzám a járdán, én pedig felé nyújtom a tepsit.

– Megfognád egy pillanatra?

Szinte meglepődöm, amikor szó nélkül elveszi, de nem vesztegetek több időt, gyorsan lesimítom a ruhámat.

Nehéz volt kiválasztani, mit vegyek fel. Csak kétszer találkoztam Leevel, vagy háromszor, ha számít a megismerkedésünk, ezért még mindig igyekszem lenyűgözni őt a szerkóimmal. De a barátnőm nemrég esett át egy rohadt gerincműtéten, így kizártnak tartom, hogy kicicomázta volna magát egy otthon elköltött, korai vacsorához. Ezért megtaláltam az arany középutat egy rojtos farmer rövidnadrággal, amit virágmintás, dekoltázsvillantó felsővel és aranyszínű balerinacipővel társítottam.

A rövidnadrág túlságosan felcsúszott, miközben ültem, ezért egy kis igazgatás és rángatás kell, hogy visszacsússzon a helyére. Cuki darab, a nadrág jól néz ki, de sosem szerettem a lábamat – túlságosan is nagy –, ezért gondolni sem merek arra, hogy felvegyem, mert túlagyalom a helyzetet, és stresszelni fogok. Viszont a hossza tetszik, eleget takar, ezért nem dörzsölődik ki a lábam. Mert az egyetlen fájdalmasabb dolog egy csalódott férfi társaságánál a kidörzsölődött comb.

Erre a gondolatra megrázom a fejemet, és lesimítom a felsőmet. A merész mintája segít optikailag kisimítani pár… dudoromat.

Azt hinné az ember, hogy miután már harminckét éve – ahogyan a családom mondja – „vastag csontozatúként” élek, tudnom kellene, hogyan öltözzek fel. De még mindig próbálok rájönni. Hála a közösségi médiának, idén rábukkantam pár remek testpozitivitással foglalkozó oldalra, és azóta igyekszem az érzéki oldalamat szűkebb, kihívóbb darabokkal előhozni. Állítólag így a szexualitásomat hangsúlyozom ki, és nem a testemet rejtegetem. Egészen jól megy, de ez egy folyamat. És a Leeből áradó furcsa hangulattól túlságosan meztelennek érzem magam.

Felém nyújtja a lasagnét, jelezve, hogy nem hajlandó elvinni a házig.

A nyelvem hegyén van, hogy elküldjem, de helyette egy köszit nyögök ki.

Lee a járda felé int.

– Csak ön után, milady!

Mosolyra húzódik a szám, ahogyan elmegyek mellette.

Lehet, hogy túlságosan szigorú voltam vele.

Odaérünk az ajtóhoz, Lee előrenyúl, megnyomja a csengőt, majd mellém áll.

Pár pillanatba telik – ahogyan sejtettem –, hogy kinyíljon az ajtó, és feltűnjön mögötte a barátnőm.

– Savannah? – Mandi arcán zavart mosoly ül.

– Szia! – köszöntöm vigyorogva. – Nézzenek oda, már mászkálsz!

Erre ő felhorkan, és megrázza a járókeretet.

– A doki azt mondta, hogy mozognom kell.

– Remekül nézel ki – mondom.

– Köszi! – A tekintete Leere vándorol, majd vissza rám. – Nem tudtam, hogy jársz valakivel. – Színpadiasan suttog, mert tudja, hogy a mellettem álló férfi hall mindent.

Nem igazán tudom, hogy mutassam be, ezért csak ennyit mondok:

– Ő itt Lee – biccentek felé, még mindig teli kézzel.

Az ilyenkor szokásos udvarias diskurzus után kezet fognak, majd Mandi felém fordul.

– Bocsánat, de kezdem elveszteni a fonalat. Miért vagy… – Tekintete lesiklik a kezemben pihenő, minden pillanattal nehezebbé váló lasagnéra. – Jóságos ég, az ma van? – A homlokára csap. – Azt hittem, a következő szombaton jössz át.

– Jaj, ne! – Meleg kúszik fel a nyakamon. Ha elküld minket, elolvadok a szégyentől. – Valószínűleg én néztem el. – Annak ellenére, hogy négyszer néztem vissza az elmúlt négy napban az üzeneteinket, hogy biztosan jókor jöjjek. – Ha akarod, beteheted a fagyasztóba. – Felemelem a tepsit. – Félreteheted máskorra. Mondjuk a következő hétvégére.

– Nem, nem. – Megrázza a fejét. – Gyertek be! – Hátralép. – Egy másik barátnőm is itt van a bátyjával. Tavasszal együtt dolgoztunk egy rendezvényen, és csak benézett, hogy vagyok.

– Ez kedves tőle. – Követem Mandit a házba. – Elhozta a bátyját? – Ettől valamiért bután vihogok.

Mandi úgy fordul, hogy csak én lássam az arcát, majd elkerekedik a szeme, és legyezi magát.

Ezek szerint a bátyja jóképű.

Kínos lesz befurakodni más vendégek mellé, de nem bánom, ha egy kicsit legeltethetem a szemem. Főleg, hogy holnaptól végzek a férfiakkal. Mert Lee még mindig nem vette el tőlem a tepsit, és a karom mindjárt letörik.

Mandi tempóját követve végigmegyünk a nappaliba vezető folyosón, a ház másik vége felé. A folyosó műtárgyakkal van kirakva.

Számos művészeti galériát menedzsel – az egyik ilyenben találkoztunk először – itt és Chicagóban, így alakult ki a csodás kollekciója.

A nappali felé közeledve több duruzsoló hangot is hallok.

Lelassítok, engedem, hogy Mandi lépjen be elsőként a szobába, és ellazítom a vállamat.

– Remélem, nem bánjátok, ha a barátnőm, Savannah és a pasija is csatlakozik hozzánk.

Nagy erőfeszítésbe kerül nem grimaszolnom, amikor Leet a pasimnak hívja, de nem éri meg az erőfeszítést, hogy kijavítsam.

Belépek a szobába, ahol Mandi másik barátnője a kanapén ül. Mellette, ahogyan említette, egy férfi.

Már nem is lépkedek, mégis majdnem elbotlom.

Mert jézusmária!, micsoda egy férfi! Mandi apró legyezése nem volt elég figyelmeztetés arra, mennyire jóképű ez a pasas.

Túlságosan is elegánsan van öltözve a hétvégéhez. Gyakorlatilag öltönyben van, csak zakó nélkül. Mintha félredobta volna, amikor melege lett. A rászabott, fehér ingének felső két gombját szabadon hagyta, és az ujját félig felgyűrte az alkarján. Ráadásul, ahogyan szélesre tárt lábbal hátradől, a nadrág anyaga úgy megfeszül, épphogy nem szakad szét… Szentséges ég, nagyon jól áll neki!

Sűrű, barna haja – ugyanolyan színű, mint a húgáé – oldalt rövidre van vágva, a szakállával egy síkban, de fent kicsit hosszabbra hagyta. Lefogadom, hogy általában tökéletesen hátra van zselézve, de most, mint minden más része, a haja is kicsit rendetlen.

Feljebb pillantok, a tekintetem találkozik az övével, és hátralépek.

Van ott valami.

Valami vadság.

– Szia! – Az ördögi férfi mellett ülő nő integet.

Boldogan veszem a figyelemelterelést, és finoman megemelem a kezemben lévő tepsit üdvözlésképpen.

Majdnem elfelejtettem, hogy még mindig fogom. Ha jobban belegondolok, az ujjaim már kezdenek bizseregni.

Karra kell gyúrnom.

– Bocsi, hogy csak úgy beállítottunk. – A nevetésem pont olyan mesterkélten hangzik, mint ahogyan viselkedem most. – Elnéztem a dátumot.

A nő arcára megértés ül ki.

– Mindannyiunkkal előfordult már.

Hitetlenkedve megrántom a vállam. Ő is pont úgy ki van öltözve a csinos szoknyájával, mint a testvére, és kicsit sem úgy fest, mint aki rossz helyen vagy rossz időben jelent volna meg.

Nem mintha velem ez történt volna.

Mandi odamegy az egyik magas támlás székhez, én pedig a kínos csöndben állva maradok.

Amikor végre meghallom Lee lépteit mögülem, kicsit odébb húzódom.

Biztosan lekötötte a figyelmét pár műtárgy – amit általában értékelek –, de még kínosabbá teszi a helyzetet azzal, hogy utánunk sétál be.

A könyökömmel rámutatok.

– Mindenki, ő itt Lee. – Elhagyom a hibásan használt titulust, és rájövök, hogy nem tudom a testvérpár nevét.

– Örülök, hogy találkozunk… – mondja a nő, ahogyan Lee megjelenik. De aztán elhallgat, és hátratántorodik, mintha valaki az arcába öntött volna egy italt. – Leland?

Lee megtorpan mellettem. Megtorpan. Mintha falba ütközött volna.

A nő rám néz, majd vissza Leere.

– Ez meg mi a fasz?

Egyikről a másikra kapom a tekintetemet, és azon jár az agyam, honnan ismerik egymást. És miért hívja a nő Lelandnek?

– Aspen… – krákogja Lee. A nevét?

A nő összeszorítja az állkapcsát, és felpattan.

– Ez az a munka, amit el kellett intézned? – Rám mutat a vörösre festett körmével.

Jaj ne!

Jaj ne, jaj ne, jaj ne!

– Lee, mi folyik itt? – kérdezem a mellettem álló férfit annak ellenére, hogy rettegés költözik a gyomromba.

– A neve Leland – böki ki a nő, Aspen. – És ő az én hazug, csalfa, rohadék férjem.

2. fejezet

King

Ez a nap kezd érdekes lenni.

Felülök, feladva a fesztelenséget sugárzó pózomat.

Kevés ember van, akit jobban utálok Lelandnél. Ő egy tetves gennyláda.

Sajnos Aspen ezt sosem látta. Ez idáig.

– El sem hiszem, hogy ezt művelted! – veti oda neki Aspen dühösen a szavakat.

Egészen mostanáig.

Leland nem tudja eldönteni, hogy milyen érzelem üljön ki az arcára, így leginkább egy tátott szájú lepényhalra hasonlít. Már azelőtt cuppog a szája, hogy kiejtené a klasszikusan tragikus mondatot:

– Ez nem az, aminek látszik.

Aspen megfeszül, mintha át akarná vetni magát a szobán, ezért felnyúlok, és megragadom a könyökét.

Nem kell erőszakhoz folyamodnia.

Arra itt vagyok én.

A nő, aki Lelanddel együtt jött be a szobába, hátrál egy lépést, és a tágra nyílt, döbbent tekintete mindenkin végigjár.

Várok, hogy gyönyörű, barna szeme megtalálja az enyémet, és elégedetten veszem tudomásul, hogy fél pillanattal tovább néz rám, mint legutóbb.

Kár, hogy Leland nyálkás sármjának ő is bedőlt. Ez a lány túlságosan szép és kecses a sikamlós markába. Mégis itt van, hatalmas mellét virágminta fedi, fényes, szőke haját lágy hullámokba rendezte, és a rövid farmernadrágjában úgy néz ki, mintha csak egy lány lenne a szomszédból.

A húgom kiabál valamit, mire a nő összerezzen.

– Én soha… – próbál megszólalni, de Aspen közbevág.

– Nem téged kérdeztelek, ribanc!

Megfeszülnek az ujjaim Aspen könyökén. Egyértelmű, hogy a nő nem tudta erről a seggfejről, hogy házas. De a testvérem nem a nyugodt természetéről híres.

Amikor végre felszedi a golyóit a földről, Leland újra megszólal.

– Talán, ha nem lennél mindig akkora frigid picsa, akkor nem kellett volna…

Ó, ez a buta faszjankó…

Felállok.

Mire ő befogja a pofáját.

3. fejezet

Savannah

Elakad a lélegzetem, amikor a pasas feláll.

Nagy. Óriási. Magasabb, mint… nem is tudom, mi. Sokkal magasabb, mint az én százötvenhárom centim. Magasabb, mint Lee – Leland – száznyolcvan centije. És az izmai…

Megnyalom a számat.

A bicepsze annyira kitölti az inge ujját, hogy az szinte kényelmetlenül szűknek tűnik.

Hevesebben ver a szívem, és amikor előrelép, még szaporábbá válik.

Nem tudom, hogy tőle ijedjek meg, vagy attól, hogy elengedte a húga karját. Mert az a nő úgy néz ki, mintha puszta kézzel meg akarná ölni Lelandet – és engem.

– Leland – sóhajtja a férfi, és a hangja végigfut az egész testemen. – Ostobább vagy, mint amilyennek hittelek. És ez sokat elárul rólad. Mert nem létezik, hogy megcsaltad a húgomat, és ezért őt hibáztatod. – Egy pillanatra elhallgat. – Miközben én itt állok mellette.

– Mi… – szólalok meg, de elhallgatok, mert senki sem figyel rám.

A saját érdekemben szeretném közölni, hogy sosem feküdtünk le. De ez nem változtat semmin. Akár szexeltünk, akár nem, a feleségének minden oka megvan, hogy mérges legyen rá.

Lee hátralép a sógorától.

– Ennek semmi köze hozzád, haver. – Félelem remeg a hangjában. – Csak Aspenre és rám tartozik.

A hatalmas alak már azelőtt rázza a fejét, hogy Lee befejezhetné a mondatot.

– Ebben tévedsz. Igenis közöm van hozzá, mert átbasztad a családomat. – Az utolsó szót mélyen morogva ejti.

Hangjának a súlyát a gyomromban is érzem.

Nem tudom, kik ezek az emberek, de a helyzet hirtelen veszélyessé válik. Veszélyesebbé, mint egy válás és egy mérges feleség.

Még hátrébb lépek Leetől, és Mandire pillantok, aki még mindig döbbenten ül.

Aspen előrelép, és a bátyja mellé áll.

– Nem tudom, hova rejtetted a jegygyűrűd, de ne fáradj a visszavételével! Mert végeztünk.

– Rendben! – Leland felemeli a kezét, és hátrálni kezd. – Nem akarom, hogy bármi közöm legyen az elcseszett családodhoz, és a sok szarhoz, amit…

– TÁVOZZ! – A férfi hangja megijeszt. Lepillantok a markomban remegő lasagnéra, majd észreveszem, hogy mindenki engem néz.

Fogalmam sincs, mikor emelte utoljára valaki fel a közelemben ennyire a hangját, de az égbe ugrott tőle a pulzusom.

Hallom, ahogyan Leland sebesen elmenekül a csempézett padlón. Egyszerre tűnik el a méltóságom és a fuvarom.

A testvérpár mond valamit egymásnak, de a fülemben zúgó vértől nem hallom.

Valahol máshol akarok lenni.

Bárhol máshol szívesebben lennék!

– Annyira sajnálom! – töri át Mandi hangja az önsajnálatom buborékát.

Nem tudom, mit kéne sajnálnia. Mandi itt az egyetlen ártatlan személy.

– Nem, én sajnálom! – mondja Aspen művien nyugodt hangon. – Ha a jövendőbeli exférjem nem lenne ekkora fasz, sohasem dugta volna meg a barátnődet.

Lépteket hallok, és próbálom összeszedni magam, hogy felnézzek, és kimondjam az igazságot, de egy váll keményen nekem ütközik.

Még az őt körülvevő méreggel sem számítottam arra, hogy a nő hozzám fog érni, ezért nem állok készen. Mivel a karom máris fáradtan remeg, nézem, ahogyan a tepsi kicsúszik a markomból, és pár centivel a lábam előtt, egy hangos csattanással a padlón landol. A nehéz kerámiaedény széttörik, a lasagne kicsúszik a törött oldalán, és szétterül a padlón.

Hátrébb húzódom, és fenyegetően gyűlnek a könnyek a szememben.

A kaját ne!

– Elnézést a felfordulásért! – A férfi mély hangja magára vonja a figyelmemet. Arra számítok, hogy Mandinek mondta, de engem néz.

A tekintete egy szívdobbanás erejéig fogva tart, az oroszlánéra emlékeztető, aranyszínű szeme az enyémbe fúródik, majd lehajtja a fejét, és elmegy mellettem.

4. fejezet

Savannah

Kifújom a levegőt, hogy megnyugtassam az idegeimet, és felnézek az egyszerű téglaépületre.

Ma jártam először Lee lakásában, és annak ellenére, hogy csak pár órája történt, az éjszakai égbolt miatt úgy érzem, mintha egy élettel ezelőtt lett volna.

Furcsának tartottam, hogy Lee nem jött értem, mint korábban. De a mostani tudásommal, meg a korábbi emlékem különös hangulatával együtt már mindent értek.

Mert ez volt a szexbarlangja.

– Barom – mormogom, ahogy a bejárathoz megyek.

A korábbi katasztrófa után úgy döntöttem, hogy egész este Mandivel fogok lógni. Rendeltünk vacsit – mivel a lasagne a tepsivel együtt a kukában landolt –, és kínos sztorikat meséltünk, hogy ne érezzem a mai napot akkora tragédiának. Megkínált borral, de mivel ő nem ihat a fájdalomcsillapítók miatt, együttérzésből én is megtartóztattam magam. Mostanra már megbántam.

Mandi újra meg újra bocsánatot kért, bár nem volt miért. Nem tervezte, hogy így alakul a nap. Igaz, az én káromra, de Leeről kiderült, hogy csalfa. Sosem jó érzés, amikor ilyen történik, de jobb, hogy Aspen tudja. Legalább mellette áll a bátyja.

Amint kimentek a hátsó ajtón, kifaggattam róla Mandit.

King. Azt jelenti, király. Milyen tökéletes név ennek a férfinak. Illik az előkelőségéhez, amit fesztelenül magán visel.

A távozásuk után beletelt egy kis időbe, mire rájöttem, miért a hátsó ajtón mentek ki. Mert a felhajtón parkoltak. Amiért hálás vagyok. Bele sem akarok gondolni, mi történt volna, ha beállunk, és Lee meglátja a felesége kocsiját. Vagy a sógoráét. Hogyan magyarázta volna meg nekem, hogy miért nem akar bemenni? Vagy csak kilök a kocsiból, és otthagy? Esetleg továbbhajt, és nem engedi, hogy kiszálljak? Az szörnyen félelmetes lett volna. Mert azt hittem volna, hogy elrabol.

Félreteszem ezt az ijesztő gondolatot, és hangosan felsóhajtok.

Semmi okom újra rájuk gondolni. Amint visszaszerzem a kulcsomat, Lee számomra halott. Aspen úgy nézett ki, mint aki megfojt, ha újra lát, és Kingnél annyira nincs esélyem, hogy el is felejthetem.

Mármint az igaz, hogy érdeklődéshez hasonló arckifejezéssel nézett, de az inkább csak kíváncsiság lehetett, mert azt hiszi, hogy lefeküdtem a húga férjével. De mindennek ellenére a királyi kinézetű férfiak sosem a kínos, duci lányokra hajtanak, akiknek festékes az ujjuk, és minifurgont vezetnek.

Ami… Az utca végén parkoló kocsimra pillantok, és felhördülök.