ELI HARWOOD

Hogyan neveljünk
biztonságosan
kötődő gyermeket?

Kapcsolatközpontú gyermeknevelés a bizalom,
az empátia és a rugalmasság megteremtéséhez

ÉDESVÍZ KIADÓ
BUDAPEST

A fordítás az alábbi kiadás alapján készült:

Eli Harwood / Raising Securely Attached Kids

Originally published in 2024 by Sasquatch Books, a registered trademark of Blue Star Press, LLC

Fordító:

Kovács Elvira

Szerkesztő:

Lukács Tamás

Olvasószerkesztő:

Ligeti Szilvia

Copyright © Eli Harwood, 2024

Hungarian translation © Kovács Elvira, 2024

Hungarian edition © Édesvíz Kft., 2025

Cover design © Édesvíz Kft., 2025

Minden jog fenntartva.

A könyv – a kiadó írásos jóváhagyása nélkül – sem egészében, sem részleteiben nem sokszorosítható vagy közölhető, semmilyen formában és értelemben, elektronikus vagy mechanikus módon, beleértve a nyilvános előadást vagy tanfolyamot, a hangoskönyvet, bármilyen internetes közlést, a fénymásolást, a rögzítést vagy az információrögzítés bármely formáját.

ÉDESVÍZ KIADÓ, BUDAPEST

Felelős kiadó: Novák András igazgató

Műszaki vezető: Ortutay Judit

A borítót készítette: Goart Design Bt.

Elektronikus formátum
Békyné Kiss Adrien

EPUB ISBN 978-963-507-635-2

MOBI ISBN 978-963-507-636-9

Kedves Olvasó!

Az Édesvíz Kiadó célja megalakulása, 1989 óta, hogy útmutatást, támaszt, kihívást nyújtson azoknak, akik a tudatos önismeret és önfejlesztés egész életen át tartó útjára léptek. A Kiadó csapata azóta is minden nap azon dolgozik, hogy megtaláljuk és megjelentessük azokat a könyveket, amelyek céljai elérésében (vagy keresésében) leginkább segítik Önt.

Ahogy az élet minden területén, könyvkiadói hivatásunkban is a megújulás, az innováció az egyik legfontosabb szempont.

Elkötelezettek vagyunk a nyomtatott és az elektronikus könyvkiadásban egyaránt. Ezért használjuk ki az ebook kínálta lehetőségeket is: ezzel a XXI. századi technikával környezetkímélőbben és az Ön számára is olcsóbban tudjuk eljuttatni Önhöz azt, amit szeretne, mint a nyomtatott verzióval. Ráadásul a régi, boltokban talán már nem is kapható könyveinket digitálisan ismét megtalálhatja.

Az olvasás élménye és szeretete az Édesvíz Kiadó hitvallása: legyen az nyomtatott vagy elektronikus, megvásárolt vagy illegálisan letöltött. Lényeg, hogy az Üzenet, a Könyv eljusson Önhöz.

Ugyanakkor mire Ön ezeket a sorokat olvassa, addigra akár ezernél is több órányi munkánk és jelentős kiadásaink vannak a megjelentetésben.

Ezért hálásan megköszönjük, ha könyvünket illegális letöltés helyett megvásárolja, és ezzel hozzájárul Kiadónk fenntartásához és további könyvek kiadásához. Cserébe mi igyekszünk minden kiadványunkat egyre könnyebben és olcsóbban elérhetővé tenni az Ön számára.

Szívesen fogadunk minden visszajelzést, amelyet megfontolva még többet tehetünk azért, hogy Ön, kedves Olvasó, elégedett legyen Kiadónkkal és könyveinkkel.

Köszönjük együttműködését!

Jó olvasást kíván:

Novák András

alapító tulajdonos

Kapcsolat:

szerkesztoseg@edesviz.hu

www.edesviz.hu

Slate-nek, Reminek és Rune-nak

Ti vagytok a legnagyobb szerencsesorozat, amely valaha ért.
Nem számít, milyen nagyra nőttök, milyen összetörtnek meg
elveszettnek érzitek magatokat, és milyen messze kóboroltok
a nagyvilágban, mindig tárt karokkal várlak, ha
ismerős helyre és biztonságos menedékre van szükségetek.

Bevezetés

Rengeteg jó könyv és útmutató áll rendelkezésre, amely megtanítja, hogyan legyünk tudatos, okos és hatékony szülők. Bár ezek remek forrásanyagok, és hatalmas segítséget jelenthetnek a nagy kihívást jelentő helyzetek és időszakok kezelésében, az ügyfelek gyakran fordulnak hozzám azzal, hogy nem működnek az ezekben szereplő technikák és módszerek, így kénytelenek olyan nevelési eszközökhöz folyamodni, amilyeneket nem akarnak alkalmazni, mint a kiabálás, a megszégyenítés és a büntetés.

Ha fellapozom az ügyfeleim által olvasott könyveket, általában helyes nevelési tanácsokat találok. A leírt tanácsok azonban akkor és csakis akkor működnek kiválóan, ha biztonságos kötődési mintát alakítottunk ki gyermekeinkkel. A kötődés mögött álló tudomány egyértelműen fogalmaz: a gondviselő és a gyermek közötti kapcsolat minősége a legfontosabb összetevő, amely ahhoz szükséges, hogy segítsük gyermekeinket a tanulásban, a fejlődésben és a gyarapodásban. Bár nagyon klassz, ha megjegyzünk egy-egy mozaikszót, amely elősegíti, hogy következetesen betartsunk egy rutint, hosszú távon lópikulát sem ér, ha a gyerekeink érzelmileg nem bíznak bennünk.

A gyermekeinkkel való biztonságos kapcsolat megteremtése alapvető lépés ahhoz, hogy később teljes mértékben kielégítő és tartalmas életet élhessenek, és kapcsolódni tudjanak másokhoz. Ha úgy érzik, hogy észrevesszük, meghallgatjuk, támogatjuk és érzelmileg megnyugtatjuk őket, akkor sokkal gyakrabban beválnak a gyakorlati nevelési tippek és trükkök.

Az igazi kötődésen alapuló kapcsolat voltaképpen elengedhetetlen ahhoz, hogy önmagát szabályozni tudó, megfelelő szociális képességekkel bíró, minden szempontból biztos gyermeket neveljünk, aki szeretetteljes, magabiztos és reziliens felnőtté válik.

A biztonságos kötődés számunkra is előnnyel jár, mivel sokkal élvezetesebbé teszi a gyermeknevelés folyamatát. Ahelyett, hogy állandó hatalmi harcban állnánk a gyerekeinkkel, szövetségesük és támogatójuk lehetünk az életnek nevezett fergeteges kalandjuk során.

A könyv az alábbiakban lesz a segítségedre:

• Iránymutatásával biztonságos kötődést alakíthatsz ki gyermekeiddel a különböző fejlődési szakaszokon keresztül.

• Rávilágít, milyen kötődési mintát sajátítottál el gyermekkorodban, és miért reagálsz érzelmektől fűtött helyzetekben egy bizonyos módon a gyermekeiddel való interakciók során.

• Útmutatást ad a múltbéli kötődési traumák és bizonytalanságok feloldásához, hogy azok ne akadályozzanak a gyermekeiddel való nyugodt, mély és biztonságos kapcsolat megteremtésében.

• Megbízható forgatókönyveket és gyakorlati eszközöket nyújt, amelyeket adott szituációkban használhatsz a bizalom kiépítése és a konfliktus rendezése érdekében.

• Megmutatja, mitévő légy a kényes és kínos témákkal kapcsolatban, amelyekkel mindannyian szembesülünk szülőként.

• Bátorít, hogy (biztonságosan) engedd el a befolyás gyeplőjét, ahogy a gyerekeid egyre önállóbbá válnak.

ELSŐ TÉNY: NEM ÚJ KELETŰ A KÖTŐDÉSTUDOMÁNY ÉS A KAPCSOLATKÖZPONTÚ GYERMEKNEVELÉS

Szeretnék tisztázni egy félreértést. A kapcsolatközpontú nevelés sem nem trend, sem nem olyasmi, amit személyesen én fedeztem volna fel vagy alkottam volna meg.

A szoros, összehangolt szülő-gyermek kapcsolat bennünk és a gyermekeinkben egyaránt fellelhető ösztön. Arra szolgál, hogy segítsen megvédeni őket azáltal, hogy közel tartja őket hozzánk, különösen valós vagy vélt veszély esetén. Ezt a viselkedést az emberi lét kezdete óta minden őslakos kultúrában gyakorolják, sőt ösztönszinten bizonyos mértékben minden emlősben megfigyelhető. Bár az elmúlt néhány évszázad nevelési trendjeihez képest újnak tűnhet a kötődéselmélet használata a kapcsolatközpontú nevelési stílus kialakításához, ezek a „régimódi” nevelési irányvonalak nem olyan régiek, mint az ösztönünk, hogy biztonságos kötődést építsünk ki a gyermekeinkkel. Azok a minták, amelyeket gyakran „ódivatúnak” tekintünk, viszonylag nemrég jöttek létre az emberi létezés folyamán, háborúk, gyarmatosítás, gazdasági és természeti katasztrófák, valamint olyan emberek hatására, akik nem ismerték a kötődéstudományt. (Szerencsére mi már ismerjük.)

Az 1930-as években például dr. John Watson, a behaviorizmus egyik alapítója a következő tanácsot adta a szülőknek Behaviorism című könyvében: „Soha ne ölelgessük és puszilgassuk őket, és ne hagyjuk, hogy az ölünkbe üljenek! Ha nagyon muszáj, adjunk egy puszit a homlokukra lefekvés előtt! Reggel fogjunk velük kezet!” A felvetésre szerintem Homer J. Simpson reagálna a legtalálóbban: „Ááá!” (Miközben fejbe csapja magát.)

A dr. Watsonéhoz hasonló, távolságtartásra buzdító szülői tanácsok az 1900-as években terjedtek el, és összeforrtak azokkal a feldolgozatlan traumákkal, amelyekkel sokan küzdöttek abban az időben.

Miközben az 1950-es és 60-as években egyre nagyobb teret nyert a közgondolkodásban a behaviorizmuson alapuló szülői magatartás, egyes kutatók, például Harry Harlow és John Bowlby, fontos tanulmányokat végeztek a gyermek-szülő kapcsolat és a kötődés mértékének hosszú távú hatásai terén, és kezdték megkérdőjelezni a behaviorizmus alapvetésének helyességét.

Némelyik felvetés talán újszerűnek tűnik majd, pedig a biztonságos kötődési minták olyan ősrégiek, mint az emberi túlélési és alkalmazkodási ösztönök. A kötődéstudományt hihetetlenül gazdag és összetett kutatási anyag támasztja alá, a kutatások az 1950-es évek óta folyamatosan zajlanak, és számos kultúrában újra és újra megismétlik őket.

Tehát nem valami új divatirányzatnak hódolunk, hanem az egyik legrégibb bölcsességhez nyúlunk vissza: a szoros emberi kapcsolatok világához. Noha a kötődés tudománya az 1950-es évek óta létezik, a téma nem vált különösebben ismertté a tágabb értelemben vett kultúrában és közösségben.

Amikor 2007-ben elkezdtem tanulmányozni a kötődést, a rendelkezésre álló források kizárólag a magamfajta stréber posztgraduális hallgatóknak szóltak. Hemzsegtek bennük a nagy szavak és a tudományos adatok, de nagyon kevés útmutatást tartalmaztak arra vonatkozóan, hogyan gyógyítsuk meg, illetve módosítsuk a kötődési mintákat. Imádtam a nagy szavakat, mert ez segített abban, hogy bízzam a kutatásokban. Az azonban zavart, hogy a szülő-gyermek kapcsolatról megfogalmazott hihetetlen igazságok elérhetetlenek és homályosak voltak a kutatási és a klinikai világon kívül élők számára.

Bár szükség van a tudományos adatokra, hogy biztosak lehessünk abban, nem csak valami random internetes trendhez csatlakozunk, az adatoknak hozzáférhetőnek és könnyen alkalmazhatónak kell lenniük, hogy ténylegesen javíthassunk általuk az életünkön. Így aztán ebben a könyvben fogom ezt a lenyűgöző tudományt, amelyet pár igen különleges észkombájn adott nekünk az elmúlt több mint hetven év során, és könnyen érthető kifejezésekre meg koncepciókra fordítom, hogy szülőként alkalmazhassuk azokat a gyakorlatban.

Ugyanakkor tudom, hogy akadnak, akik hozzám hasonlóan igenis bele akarják ásni magukat a kötődéssel kapcsolatos kutatásokból származó tudományos tényekbe, ezért tartogatok ezeknek a „kötődési kockáknak” némi szárazabb információt a Kockák, figyelem! című részekben. Ha a tudomány és a tanulmányok ásításra késztetnek, és inkább firkálni kezdesz, nyugodtan ugord át ezeket a részeket, és maradj a sztoriknál, esetleírásoknál és tippeknél.

A könyvnek az a célja, hogy általa támogathassuk gyermekeink optimális fejlődését; igazán biztonságos kötődést alakítsunk ki velük; és segítsen felismerni, hogyan használhatjuk a kötődést arra, hogy átsegítsük őket (és magunkat) a kihívásokkal teli kritikus helyzeteken, amelyekkel minden szülő és gyermek találkozik.

MÁSODIK TÉNY: A BIZTONSÁGOS KÖTŐDÉST CÉLZÓ NEVELÉS NEM AZONOS A KÖTŐDŐ NEVELÉSSEL

A kötődő nevelés (attachment parenting) kifejezés dr. William Sears gyermekorvostól származik, aki olyan gyermeknevelési filozófiát hozott létre, amely némiképp kapcsolódik a kötődési alapelvekhez, de felállít néhány olyan összefüggést, amelyet a fejlődési kötődéstudomány nem jelez. Munkássága nagyon népszerű volt a 2000-es években, és olyan konkrét csecsemőgondozási stratégiák mellett érvelt, mint a szoptatás, az együtt alvás és a babahordozás. Bár lényegében ezen ajánlások egyike sem káros a kötődési dinamikára nézve, nem ezek alapozzák meg a biztonságos kötődést. A lényeg az érzelmi kapcsolat és a társszabályozás. Ne aggódj, ha ez most kínaiul hangzik, a könyv végére pontosan tudni fogod, mi kell ahhoz, hogy biztonságos kötődést alakíts ki gyermekeddel.

KÖTŐDÉSIKOCKA-SZÓTÁR

Annak érdekében, hogy a lehető legjobban megértsük, mit mond a tudomány a biztonságos kötődésre irányuló gyereknevelésről, és hogyan lehet ezt ténylegesen alkalmazni a való életben, közreadok néhány szakkifejezést, amelyet egyszerűen nem tudtam „kockátlanítani”. Ha a könyv olvasása közben bárhol felbukkan egy kifejezés, amelyet nem értesz, lapozz vissza ide, és keresd meg a szójegyzékben!

RÁHANGOLÓDÁS: Az érzelmi kapcsolat kialakításához szükséges képesség, amikor valaki pontosan érzékeli a másik ember által adott érzelmi jeleket, és kellően befogadja ahhoz, hogy hatékonyan tudjon empátiát közvetíteni.

TÁRSSZABÁLYOZÁS: Annak a folyamata, amikor a szülő segít a gyermekének visszatérni a nyugalmi állapotba. Abban az esetben is használjuk a fogalmat, ha két felnőtt, például egy szerelmespár vagy egy terapeuta és a kliense közötti érzelmi szabályozási folyamatra utalunk. Ilyenkor a nyugodt(abb) személy támogatja a kevésbé nyugodtat, hogy úgy érezze, észreveszik, meghallgatják, és törődnek vele, ezáltal kiegyensúlyozottabb lesz.

SZABÁLYOZATLAN: Nem nyugodt. Ha valaki kiabál, dobálózik, és szitkozódva rohangál a szobában, akkor diszregulált. Ahogyan az is, aki egy pánikroham kellős közepén van, érzelmileg nincs jelen, bezárkózik, vagy disszociált. Szabályozatlan a szervezet, ha képtelen egyszerre megnyugodni és jelen lenni.

FÉLREHANGOLÁS: Ebben az esetben valaki félreérti (túlgondolja) vagy nem fogadja be másvalaki érzelmi állapotát (vagy úgy, hogy nem veszi észre, vagy úgy, hogy aktívan elutasítja az illető érzelmeit).

SZABÁLYOZOTT: Nyugodt. A szabályozott idegrendszer azt jelenti, hogy az agy nem pörög túl, nem mutat intenzív érzelmeket, de nem is működik alul, azaz nem kapcsol ki. Gondoljunk az autó motorjára – a karbantartott motor nem melegszik túl, és nem fullad le. Egy kiegyensúlyozott gyermek vagy felnőtt egyértelműen feldolgozza a dolgokat, és nem robban ki érzelmileg, sem nem zárkózik el.

Kész, letudtad. Átrágtad magad a szakzsargonon. Menőnek érzed magad? Nagyon remélem. Szeretném, ha mindannyian átvennénk és beillesztenénk ezeket a kötődéssel kapcsolatos kifejezéseket a saját nevelési szókincsünkbe és ismereteinkbe. Bár a fenti szavak a kutatásokból származnak, remélem, mostantól közkinccsé válnak.

KOROSZTÁLYOK, ÉLETSZAKASZOK ÉS SOKSZÍNŰSÉG

Tudtad, hogy a könyv megírásakor körülbelül 8 071 780 714 ember élt a bolygón? Ez megannyi egyedi történetet, családi összetételt, személyiséget és élethelyzetet foglal magában. Mindannyian más-más dinamikával, szemlélettel és szükségletekkel rendelkezünk.

Az alábbi szempontok segítenek átgondolni, hogyan hasznosíthatod legjobban a könyvet a saját szülői valóságodnak megfelelően.

KISGYERMEKES SZÜLŐK: Zseniális dolog, ha még azelőtt olvasod a könyvet, hogy gyermekeid születnének, vagy ha még kicsik. Óriási ajándék neked és nekik, ha már most elkezdesz dolgozni a kötődésmintákon. Akadnak olyan részek az útmutatóban, amelyekkel szülőként még nem találkoztál – ne ugord át ezeket! Segíteni fognak abban, hogy olyan gondolkodásmódot és tudatosságot fejlessz ki, amellyel talpon maradhatsz ahelyett, hogy letaglóznának az eléd gördülő akadályok.

FÉLIG FELNŐTTEK SZÜLEI: Piszkosul büszke vagyok rád, ha úgy vágsz neki a könyvnek, hogy a gyerekeid már félig-meddig felnőttek, már az általános iskola végét koptatják, vagy a kamaszkor elején vagy végén járnak. Akár azon fáradozol, hogy fenntartsd a biztonságos kötődést, akár még csak most sajátítod el, a gyerekeknek szükségük van arra, hogy életük minden szakaszában biztonságos kötődési viszonyt ápoljunk velük.

FELNŐTTEK SZÜLEI: Csiszolatlan gyémánt vagy! Az, hogy a kezedbe veszel egy ilyen témájú könyvet, miután kirepültek a gyermekeid, bizonyítja, milyen nagy szíved van, és mennyire derék ember vagy. Talán azért olvasod, hogy megértsd felnőtt gyermekeid nézőpontját a saját gyermekkorukról, vagy tudni szeretnéd, mit tehettél volna másképp, esetleg besegítesz az unokáid nevelésében, és meg akarod adni nekik, amit a saját gyermekeidnek nem tudtál. Le a kalappal! Példát mutatsz a családodnak, hogy sosem késő fejlődni és változni, márpedig ez nem kis teljesítmény.

NEURODIVERZ GYEREKEK SZÜLEI: Az autista, ADHD-s, túlérzékeny, kognitív zavarral küzdő és Down-szindrómás gyermeket nevezik „neurodiverznek” vagy „neurodivergensnek”. Ez azt jelenti, hogy gyermeked agya és fejlődési folyamata nagyrészt nem illeszkedik a tipikus gyermeki fejlődés haranggörbéjéhez. A könyv olvasása során találsz majd olyan tanácsokat és elképzeléseket, amelyek a te gyerekedre nem érvényesek. Hajítsd ki ezeket az ablakon! Jobban ismered a gyermekedet, mint bárki más a Földön, pláne jobban, mint én.

IDENTITÁSBELI ELNYOMÁSSAL KÜZDŐ GYERMEKEK SZÜLEI: Amerikában élő, heteroszexuális, cisznemű fehér nőként, akinek megvannak az anyagi lehetőségei arra, hogy gondoskodjon magáról és a családjáról, elismerem, hogy ez a könyv az én szemszögemből íródott. Bár a kötet írása közben nagyon igyekeztem, hogy minél többféle szülőtípust vegyek számításba, lesznek hézagok és témák, amelyeket hiányolni fogsz. Tiszteletben tartom, hogy olyan kulcsfontosságú dinamikákkal szembesülsz a külvilágban, amelyekben nekem és a gyerekeimnek nincs részük. A valóságod megérdemli, hogy teret kapjon.

Remélem, a lehető legtöbben belemélyednek a kötődés tudományába, és hozzájárulnak a párbeszédhez egyedi hangjukkal és nézőpontjukkal, hogy minél pontosabban megragadhassuk az emberi viselkedés megismerésének árnyalatait ebben a kulcsfontosságú és sokrétű témában.

TRAUMÁN ÁTESETT GYERMEKEK SZÜLEI: Ha a közelmúltban olyan traumát kellett átélnetek a gyermekeddel, mint amilyen a családon belüli erőszak, a háború, a vér szerinti családtól való elszakadás, a nevelőszülői gondozás, az örökbefogadás, a szegénység, egy szülő vagy gyermek halála, akkor nemcsak biztonságos kötődést próbálsz kialakítani a gyermekeiddel, hanem segítesz nekik (és magadnak) abban is, hogy felgyógyuljanak a rendkívül megrázó élettapasztalatotokból. Terápiás nevelést folytatsz. A gyermekeid olyasmitől szenvednek, amitől az ilyen szintű traumával nem szembesülő gyermekeknek nem kell. Ez normális. Nem vallottál kudarcot, hanem sokkal több mindennel harcolsz, mint amivel bármelyik családnak kellene. Legyél olyan kedves és együttérző magadhoz és a gyerekeidhez, amennyire csak tudsz, és ha fenntartod a kötődést, rájuk hangolódsz, és támogatod őket, akkor be fog következni a gyógyulás. Csak idő kérdése. A nagy traumák feldolgozásához sok idő és türelem kell.

ÚTMUTATÓ A BIZTONSÁGOS OLVASÁSHOZ

Ezt a könyvet nem lehet rosszul olvasni. Lapozhatod ágyba bújva vagy a szobabiciklit tekerve, haladhatsz kis részletekben, vagy felfalhatod egyszerre az egészet. Ám függetlenül attól, hol és milyen tempóban olvasod, szeretnék lefektetni néhány érzelmi biztonsági irányelvet, hogy megvédd a szívedet és a kapcsolataidat.

A könyv tartalmát és szavait soha ne használd fegyverként! Se más ellen, de főleg ne önmagad ellen! Az olvasás során kapott információk valószínűleg rávilágítanak olyan bizonytalan mintákra, amelyeket gyermekkorodban tapasztaltál, vagy amelyeket tudattalanul alakítottál ki a gyermekeiddel. Ez fájdalmas érzéseket hoz majd felszínre. Bármilyen érzés merüljön is fel – düh, szégyen, bánat, félelem stb. –, azt szeretném, ha arra használnád, hogy vigaszra találj, és támogatást kérj azoktól az emberektől, akik szeretnek téged, nem pedig arra, hogy büntesd vagy hibáztasd magad vagy bárki mást. A szülők a legjobbat hozzák ki abból, amijük van, és nem ugyanolyan módon és időszakban részesülnek biztonságos kapcsolatokban, illetve férnek hozzá a megfelelő információkhoz. (Ugyanakkor ha megtapasztaltad a szüleid által elkövetett bántalmazás kínzó fájdalmát, remélem, ez a könyv segít érvényt szerezni az igazságodnak, és megvéd a káros narratívák és a manipuláció ellen, amelyeket ezekben a kapcsolatokban használtak ellened. Ha valaki bántalmazó módon lép fel velünk szemben, nem kegyetlenség vagy igazságtalanság elszakítani ezeket a szálakat – még akkor sem, ha a szüleinkről van szó).

Ez a kötet cselekvésre való felhívás. A legmeghatározóbb ajándék, amelyet a gyermekeinknek adhatunk, a saját fejlődésünk. Ha olyasmire bukkansz a könyvben, ami arra késztet, hogy jobbá válj, meg kell ragadnod a lehetőséget. Váltsd tettekre az olvasottakat, és használd a leírt szavakat a való életben! Ha nehézkesnek vagy esetlennek érzed is az első változtatási kísérleteidet, akkor is komoly próbát teszel a kötődési bizonytalanság feldolgozására, ami csodálatra méltó, függetlenül attól, eleinte mennyire kényelmetlen érzés.

A könyv tartalma másokkal közösen dolgozható fel a legkönnyebben. Ha támogatás nélkül igyekszed orvosolni a generációs problémákat, az sokkal fájdalmasabb és megterhelőbb lesz. Nem arra vagyunk teremtve, hogy elszigetelten gyászoljunk, gyógyuljunk, és neveljük a gyermekeinket. Szükségünk van másokra, hogy segítsenek segíteni nekik. Fordulj terapeutához (vagy ahogyan anyám szereti nevezni, „bérelt baráthoz”), vagy keress egy baráti társaságot, akik ugyanolyan elkötelezettek a nevelési stílusod iránt, mint te, és alapítsatok egy támogató csoportot vagy könyvklubot, ahol együtt végigmehettek a szövegen.

1.

A legfontosabb lecke

Pár napja éppen az ágyban feküdtem az ikerlányaimmal, akiket próbáltam rábírni, hogy elaludjanak, amikor az egyikük rám pislantva megkérdezte:

– Anya, hogyan épülnek a házak?

A kérdés egyszerre felvillanyozott és felbosszantott. Örültem, mert óriási ajándék a kíváncsi gyermek, és bosszantott, mert korántsem volt ideális az időzítés, hogy mélyreható tereferébe bocsátkozzunk az építkezés folyamatáról.

De éveken át unos-untalan hallottam idegenek szájából a szupermarketben, hogy „meg kell becsülni minden percet, amikor a gyerekek még kicsik, mert olyan hamar felnőnek”. Így hát mindent bedobtam, hogy kielégítsem a kíváncsiságát, és összefoglaltam a dolgot:

– Először kiöntik az alapot, hogy a ház stabil legyen. Aztán felállítják a ház vázát, majd berakják a falakat, a tetőt és a padlót, majd hozzáteszik az összes többi dolgot, amire egy házban szükség van.

Miután válaszoltam a kérdésre, rájöttem, hogy az tulajdonképpen tökéletes metaforája annak, amit a kötődéstudomány tanít nekünk a nevelésről. Ha a gyermekeink a házak, akkor a velük való kötődési viszonyunk jelenti számukra az alapot. Minél biztosabb az alap, annál stabilabb a ház, és annál egyszerűbb a további építkezés.

VELEM BIZTONSÁGBAN VAGY

Az összes – a becslések szerint 78 milliárd – lecke közül, amelyet megtanítunk a gyerekeinknek, van egy, amely jóval fontosabb és hatásosabb, mint az összes többi együttvéve. Ez pedig nem más, mint amit a hozzánk való kötődés minőségéről átadunk nekik. Remélhetőleg konkrétan és határozottan azt tanulják meg, hogy „velem biztonságban vagy”.

Attól a naptól kezdve, hogy először a karjainkba vesszük őket, elkezdik megtanulni, hogy számíthatnak-e ránk kapcsolat és támogatás terén. Észrevesszük-e, és reagálunk-e, amikor fizikai vagy érzelmi fájdalmat éreznek? Felragyog-e az arcunk, ha belépnek a szobába? Ünnepeljük-e őket, amikor büszkék a teljesítményükre, és megnyugtatjuk-e őket, ha helytelenül viselkednek, vagy szégyellik magukat? Együttérzéssel, megértéssel és jó tanácsokkal fordulunk-e feléjük, ha nehéz döntés előtt állnak?

De mindenekelőtt helyrebillennek-e, megnyugszanak-e, és biztonságban érzik-e magukat, ha hozzánk menekülnek, mert elesettek és zaklatottak? (Ez a biztonságos kötődés aranyszabálya.) Vagy a bizonytalan kötődési mintáink miatt a legsebezhetőbb érzelmi állapotukban elutasítva vagy lesújtva érzik magukat, esetleg félnek?

Társas lényként valójában a fejlődésünk alapja a gondviselőink azon képessége, hogy kapcsolódnak-e hozzánk, és segítenek-e szabályozni az érzelmeinket. Erről szól a kötődéselmélet. Ha pozitív kapcsolatot teremtünk gyermekeinkkel, akkor optimális módon képesek lesznek szilárd öntudatot, másokhoz való kötődést és rezilienciát kifejleszteni az élet viszontagságaival szemben. A Minnesotai Egyetem kötődéskutatója, dr. Alan Sroufe így fogalmaz: „A rugalmas, megfelelően szabályozott szülő-gyermek rendszer alapozza meg, hogy a gyermek magabiztos, jól szabályozott és reziliens legyen.”

Minden más leckét, amelyet gyermekeink megtanulnak, a kötődési lecke tükrében vesznek át. Az emberek előbb szereznek ismereteket a kapcsolatokról, mint bármi másról, és a szüleinkkel való kötődési kapcsolatunk az, amely a legmélyebben befolyásolja a más dolgok megismerésére való képességünket.

Azok a gyerekek, akiknek biztonságos kötődési élményben lehet részük, sokkal stabilabb és biztonságosabb életpályát futnak be. Bár a bizonytalan minta később biztonságossá alakítható, ez gyógyító erőfeszítéseket igényel, amelyek sok időbe, energiába és gyakran pénzbe kerülnek. Szerencsére azonban minden tőlünk telhetőt megtehetünk, hogy javítsunk a nevelési mintáinkon, és biztonságos kötődési tapasztalatokkal gazdagítsuk a gyermekeinket, hogy nekik maguknak lényegesen kevesebb gyógyító munkát kelljen majd elvégezniük.

Szakáll és hazafutás

Kisbabaként mindhárom gyerekem határozott véleményt formált a bajuszról és a szakállról. A legidősebbet elbűvölte mindkettő. Kifejezetten kedvelte a kirívóan dús arcszőrzettel rendelkező férfiakat. Hihetetlenül mulatságosnak találta őket, kuncogott, és kedvére rángatta a szakállukat, mintha a viselőjük csak azért vette volna magára azt, hogy őt szórakoztassa vele. Akinek bajusza volt, annak a kisfiam megengedte, hogy felvegye, függetlenül attól, mióta ismerte.

Az ikerlányaim ennek gyökeres ellentétei voltak. Totális gyanakvással tekintettek minden Tom Selleck-hasonmásra. Meg voltak győződve róla, hogy az arcszőrzet az aljas szándék biztos jele, és azonnal hozzám rohantak, amint akár csak egy pillantást is vetett rájuk egy szőrös emberi lény.

Nyugtalanította őket az arcszőrzet, és a kötődési ösztönük hozzám hajtotta őket támogatásért. Arcukat pár percre a mellkasomba fúrták, merítettek idegrendszerem kiegyensúlyozottságából, és megnyugodtak, mert tudták, hogy a karomban biztonságban vannak.

Ez a bajusz- és szakállfóbia különösen a bátyámat sújtotta, mert amikor a lányaim kicsik voltak, látványos arcszőrzettel bírt. A családi összejöveteleken nem volt könnyű dolgunk. Általában órákon át azzal voltunk elfoglalva, hogy a szakállas szörnyetegre pillantva az ölembe menekültek, mígnem a bátyám a bohóckodásaival megnyerte és meggyőzte őket arról, hogy vicces nagybácsi, nem pedig barlanglakó haramia.

Ez a sajátos „tánc”, amelyet a lányaim a szakáll és a karjaim között lejtettek, voltaképpen a biztonságos kötődés tánca. Ezt a mozgást kezdetben minden emberi lény megtapasztalja gondviselője karjainak biztonsága és az azon kívüli újszerű, izgalmas és néha ijesztő világ között.

Az arcszőrzet aktiválta a lányaim kötődési rendszerét, amely veszélyt jelzett („Ez a valaki álcázza magát, tehát rosszban sántikál”), riasztotta az idegrendszerüket („Futás!”), majd hozzám menekítette őket („Keress biztonságos menedéket!”).

Amint a karjaimban voltak, magukba szívták a megnyugtató és kötődő reakciómat („Anyu nem kapott frászt”), majd figyelmüket a szorongásuk tárgyáról („A szakáll ijesztő”) a kíváncsiságuk felé („Ez a szakállas fickó valójában elég mókásnak tűnik”) terelték.

Bár természetesen szerettem volna, ha a gyermekeim megtanulnák, hogy az arcszőrzet nem egyenlő automatikusan a veszéllyel, jól tudtam, hogy egy sokkal alapvetőbb lecke ivódik beléjük: a biztonság és az érzelmi támogatás forrása vagyok, ha gyengédségre és vigaszra van szükségük. Más szóval hatékonyan meg tudtam védeni és meg tudtam nyugtatni őket, amikor az idegrendszerüket elárasztotta a félelem. Azt is megértettem, mi történik a szervezetükben, és segítettem nekik a szabályozásban. Abban, hogy valós a belső világuk, és elvárhatják tőlem, hogy következetesen nyugodt és együttérző legyek velük szemben.

Hogy biztonságosan kötődhetnek hozzám.

MIT IS JELENT A KÖTŐDÉS?

Fogócskáztál gyerekkorodban? Nekem az egyik kedvenc játékom volt. Emlékszel a bázisra, hogy milyen izgalmas volt elhagyni, és micsoda megkönnyebbülés volt visszatérni oda? Tágabb értelemben mi vagyunk a gyermekeink bázisa. A kötődéskutatásban kétféle megközelítésben beszélünk róla. Egyrészt fizikai és érzelmi értelemben vett menedékként, ahová gyermekeink biztonságért és nyugalomért menekülhetnek. Másrészt biztonságos helyként, megbízható támaszként, amely megadja nekik azt a magabiztosságot, amelyre szükségük van ahhoz, hogy elinduljanak a karjainkon túli világba.

Ha felbukkan a játszótéren egy kardfogú tigris, egy embergyerek sokkal kisebb valószínűséggel válik az ebédjévé, ha van egy felnőtt a közelben, aki segít neki elmenekülni vagy harcolni. Még jobb, ha egy egész család vagy falu áll mögötte.

Az emberi túlélés kulcsa a kapcsolatokban rejlik.

Bár manapság jóval kisebb a valószínűsége, hogy tigrisbe botlunk a sarkon, a kötődési alkalmazkodás ugyanúgy bevethető a modern életünkben előforduló fenyegetések ellen. Az adatok például azt mutatják, hogy sokkal nagyobb eséllyel győzzük le a depressziót, dolgozzuk fel a traumát, állunk ki az elnyomás ellen, és lépünk túl egy szakításon, ha van egy támogató csoport, amelyhez fordulhatunk. A szoros, támogató kapcsolatok rendkívüli segítséget jelentenek bármilyen szorongató élethelyzettel szembesülve.

A kötődéssel foglalkozó tudósok elmélete szerint a kötődési rendszerünk tette lehetővé, hogy ilyen összetett és nagy méretű agyunk fejlődjön ki. Az emberek más állatokhoz képest rendkívül védtelenül és kiszolgáltatottan születnek. Ezzel szemben az elefántok és a zsiráfok már a születésük utáni percekben járni kezdenek. Feltételezhető, hogy a kötődési késztetésünk és az ezzel összefüggő kapcsolati fejlődési folyamat több időt ad agyunknak a növekedésre, és ez lehet az oka annak, hogy más emlősökhöz viszonyítva sokkal összetettebb beszéd- és feldolgozási készségeket fejlesztettünk ki.

És bár ez a kötődési ösztön kezdetben arra szolgál, hogy biztonságban legyünk életünk kezdetén, nem szűnik meg, csak mert elég idősek leszünk ahhoz, hogy gondoskodjunk magunkról. Az egészséges emberi fejlődéshez egész életünk során hozzátartoznak a szoros kapcsolatok, ezért a kötődés mindkét irányba hat, a gyermektől a szülőig és a szülőtől a gyermekig. Felnőttkorban pedig számtalan más fontos kapcsolatban is megjelenik, például a barátok és a szerelmesek között.

Szülőként a kötődési rendszerünk teszi lehetővé, hogy örömünket leljük a gyermekeinkben, és elragadónak találjuk őket annak ellenére, hogy nem hagynak aludni, lehánynak, lenullázzák a megtakarításainkat, és a kedvenc szőnyegünkre öntik az italukat. Azért viseljük el a gyermekeink állandó szükségletei okozta megpróbáltatásokat, mert mélyen kötődünk hozzájuk, és arra vagyunk programozva, hogy a sarkukban maradjunk, és megvédjük őket a veszélytől, amíg ki nem fejlődik bennük az öngondoskodás képessége. Ők cserébe táplálják testünket és lelkünket a rendkívül tartalmas és céltudatos kapcsolat érzésével.

A kötődéstudomány lenyűgöző paradoxonra derített fényt az emberi fejlődéssel kapcsolatban, mégpedig arra, hogy ha kora gyermekkorban biztonságosan kötődünk a gondviselőinkhez, az a későbbiek során valójában növeli önálló kalandvágyunkat. Minél több biztonságos törődésben és társszabályozásban részesül egy gyermek, annál nagyobb magabiztosságot és bizalmat épít ki önmagával és a szüleivel szemben, ami lehetővé teszi, hogy a tanulásra és a felfedezésre összpontosítson.

A Hogyan neveljünk biztonságosan kötődő gyermeket? méltatása

„Eli Harwood magával ragadó energiát, sebezhetőséget és friss szemléletmódot közvetít anélkül, hogy bárkit megszégyenítene vagy hibáztatna. A Hogyan neveljünk biztonságosan kötődő gyermeket? nemcsak praktikus és a gyakorlatban használható útmutató, hanem tudományosan megalapozott, szívderítő olvasmány. Semmi sem fontosabb számomra az életben, mint hogy biztonságos kapcsolatot teremtsek a gyermekeimmel és a szeretteimmel.”

HILARY SWANK
színésznő, egy ikerpár édesanyja

„Eli Harwoodtól elsajátíthatjuk a kötődés alapelveit, amelyek segítségével szülőként úgy »nyilvánulhatunk meg«, hogy biztonságos kötődés alakuljon ki a gyermekeinkben. Ez a biztonság aztán lehetővé teszi, hogy gyerekeink reziliensek legyenek, és gyümölcsöző kapcsolatokat teremtsenek másokkal.”

DR. DANIEL J. SIEGEL,
A gyermeki elme című New York Times-bestseller társszerzője

„A Hogyan neveljünk biztonságosan kötődő gyermeket? átfogó útiterv azoknak a szülőknek, akik biztonságosan kötődő, érzelmileg egészséges gyerekeket szeretnének nevelni. Eli Harwood feltárja a kötődés mögött álló tudományt, hogy gyakorlati betekintést nyújtson a biztonságon, kapcsolódáson és együttműködésen alapuló szülő-gyermek kapcsolat ápolásához. Minden szülőnek kötelező olvasmány.”

ALYSSA BLASK CAMPBELL,
a Tiny Humans, Big Emotions című könyv írója

„Bájával, humorával és lebilincselő történetmesélésével Eli olyan elbeszélést sző, amely a szülőket a gyerekeikkel való mély, átalakító kapcsolat felé tereli.”

TAMMY SCHAMUHN,
a The Parenting Handbook szerzője és az Institute of Child Psychology társalapítója

„Ez az éleslátó, mélyreható és szívhez szóló könyv zökkenőmentesen ülteti át a gyakorlatba a legmodernebb kutatásokat. Eli Harwood a tudás és az érzelmek kiemelkedő ötvözetét mutatja be a nevelés világában.”

DR. GALIT ATLAS,
az Érzelmi örökség című könyv szerzője

ÉDESVÍZ WEBÁRUHÁZ
AKCIÓK • INFORMÁCIÓK

webaruhaz@edesviz.hu
00-36-30-781-5474
www.edesviz.hu

ÉDESVÍZ KÖNYVESBOLT
1053 Budapest, Múzeum krt. 23.

konyvesbolt@edesviz.hu
00-36-30-919-5314

ÉDESVÍZ + magazin
ÉRDEKES INFORMÁCIÓK SZERZŐKRŐL ÉS KÖNYVEKRŐL
CIKKEK AZ ÖNFEJLESZTÉS - ÉLETMÓD - SPIRITUALITÁS -
PSZICHOLÓGIA - EZOTÉRIA - COACHING - YOUNG ADOULT TÉMAKÖREIBEN
BLOGGEREK KÖNYVAJÁNLÓI

Keresd a www.edesvizkiado.hu címen