Budapest, 2025

A fordítás alapjául szolgáló mű:

Zen Is Right Here: Teaching Stories and Anecdotes of Shunryū Suzuki

Edited by David Chadwick

Copyright © 2001 David Chadwick

Originally published by Broadway Books as To Shine One Corner of the World. All rights reserved

“Published by arrangement with Shambhala Publications, Inc., 300 Massachusetts

Ave., Boston, MA. 02115, USA.”

Hungarian translation © Laik Eszter, 2023

© XXI. Század Kiadó, 2023

ISBN 978 963 568 104 4

Elfelejthetik, amit mondtál, de azt sosem,

ahogyan érezték magukat miatta.

Carl W. Buechner

Tartalomjegyzék

Bevezetés

A zen köztünk van (részlet)

Szómagyarázat

További olvasmányok

Jogtulajdonosok

Köszönetnyilvánítás

Bevezetés

Shunryū Suzuki japán Sōtō zen pap 1959-ben, ötvenöt évesen érkezett San Franciscóba. A japán negyedben található amerikai japánok gyülekezetének vezetését vette át a Sōtō Zen Misszió Bush Street-i, Szókódzsi nevű templomában. Küldetése azonban felülmúlta vendéglátói minden várakozását. Shunryū Suzuki az álmát teljesítette be azzal, hogy megismertette a Nyugattal Buddha bölcsességét és megvilágosodását úgy, ahogyan ő maga tanulta mestereitől. Elhozta a zazent (a zen meditációt) és a gyakorlati zent (a zazen alkalmazását a mindennapi életben) azoknak, akiket érdekelt a zen filozófiája. Hamar kialakult körülötte a tanítványok közössége; sokan a templom szomszédságába költöztek, hogy hajnalonként és esténként átmehessenek a közös zazenekre.

1964-ben a tanítványok egy kis csoportja a San Francisco déli részén található Los Altosban kezdett összejárni a napi zazenekre, majd Mill Valley-ben és Berkeley-ben is alakultak csoportok. Suzuki rósi, ahogy szólították, ha csak tehette, egyszer egy héten mindegyik csoportot meglátogatta. 1967-ig kizárólag a Szókódzsiban élt, ekkor Tassajara Springsben, Monterey megye erdőségében létrehozták a Tassajara Zen Hegyi Központot. Nemcsak hogy ez volt az első, nyugatiak számára alapított buddhista kolostor és elvonulóhely, de Shunryū Suzuki a hagyományt is megtörte azzal, hogy együtt elmélkedhetett itt férfi és nő, házas és egyedülálló. A könyvben megörökített több emléknek is ez a színtere. 1969 novemberében Suzuki elhagyta a Szókódzsit, hogy a San Franciscó-i Page Streeten megalapítsa a City Center elnevezésű zen gyakorló központot. Ő maga itt halt meg 1971-ben.

Suzuki rósi számára a zen templom szíve a zendó, vagyis a zazenterem. Itt tartotta tanítványaival a zazeneket (gyakran csak „ülés”-ként nevezték), a formális étkezéseket, valamint az istentiszteleteket, ahol a szútrákat, azaz a buddhista iratokat mondták fel. A jelenlévők meghallgathatták Suzuki tanításait is, azaz a dharmabeszédeket. A dharma szanszkrit szó, a buddhista tanítást jelenti. Rendszerint kora reggel és este ültek egy vagy két negyvenperces zazent. Olykor szessint tartottak – ilyenkor a zazen hét napon át kora reggeltől késő éjszakáig folyt, csupán rövid sétákkal, szertartásokkal, étkezésekkel, tanításokkal és szünetekkel törték meg. A szessin ideje alatt Suzuki egy-egy tanítvánnyal személyesen is elbeszélgetett, ezeket a formális találkozókat dokuszannak hívják.

Suzuki fő tanítása a csend volt – ahogy felemelt egy teáscsészét, ahogy egy kerti ösvényen vagy a folyosón találkozott valakivel, vagy amikor tanítványaihoz csatlakozott a munkában, az étkezésnél vagy meditáció közben. Ám amikor a beszédnek jött el az ideje, mély benyomást tett hallgatóságára. E könyv ezeknek a benyomásoknak a gyűjteménye. Minden egyes kis párbeszéd nyomot hagyott valakinek az emlékezetében, aki hordozta magában harminc évig vagy még tovább. A Suzuki rósiról fennmaradt emlékek arról árulkodnak, hogy ő maga nem követett vallási iskolákat vagy bevett formulákat. Ami állandó, az a buddhizmus megragadhatatlan szelleme – hangsúlyozta Suzuki –, s e szellem megnyilvánulásai azok, amelyek örökké változnak. Buddha tanításai adott pillanatokban és helyzetekben szóltak bizonyos emberekhez, ily módon viszonylagos és nem tökéletes beszédekről van szó.

Shunryū Suzuki ezrekre volt hatással, buddhistákra és nem buddhistákra egyaránt; sokakat személyesen szólított meg, másokat a ma már jól ismert művein, többek közt a Zen szellem, a kezdő szellem – Rögtönzött beszédek a zen meditációról című tanításgyűjteményén keresztül. Manapság szerte Nyugaton megtalálhatók az ő örökségeként és attól függetlenül alakult buddhista csoportok, amelyek nem kis részben e rendkívüli ember erőfeszítései nyomán létezhetnek.

1999-ben jelent meg róla készült életrajzom, a Crooked Cucumber: The Life and Zen Teaching of Shunryū Suzuki (A görbe uborka: Shunryū Suzuki élete és tanítása). Azóta is gyűjtöm a Suzuki rósiról és a zen gyakorlásáról szóló történeteket, élőszóban és levélben faggatom az őt ismerőket emlékeikről, és folyamatosan igyekszem feldolgozni, amit a vele töltött öt év során tanultam. A zen köztünk van című könyv ezekből a beszélgetésekből és feljegyzésekből, a Zen Központ archívumának anyagaiból és egyéb forrásokból született. A cím a kötetben is olvasható egyik párbeszéd egy részlete. „– Mindenütt ott van a zen – helyeselt Suzuki rósi. – De nektek éppen itt.” Remélem, az Olvasó élvezni fogja Suzuki rósi bölcsességét, ő kiváltképp bízott a miénkben.

A ZEN KÖZTÜNK VAN

A reggeli zazen alkalmával Suzuki rósi így szólt egy rögtönzött beszédében:

– Máris tökéletesek vagytok mindannyian, de azért rátok fér egy kis fejlődés.

Megkérdeztem Suzuki rósit:

– Mi a nirvána?

Ő ezt felelte:

– Végigcsinálni egy dolgot.

Egy nap a Tassajarában Suzuki rósi és néhány tanítványa szerszámokat vettek magukhoz, majd felkaptattak a hőségben egy poros hegyi ösvényen, hogy elvégezzék a kiszemelt munkát. Felérvén a hegytetőre rájöttek, hogy az ásót lent felejtették. A tanítványok nekiláttak megvitatni, ki menjen vissza érte. Mire eldöntötték, a rósit nem látták sehol. Félúton járt lefelé a hegyről, visszament az ásóért.

Egy nap azokról az emberekről panaszkodtam Suzuki rósinak, akikkel együtt dolgoztam.

Figyelmesen hallgatott, végül így szólt:

– Ha szeretnéd meglátni az erényt is, csendes elmére van szükséged.

Egy tanítvány azt kérdezte a dokuszan során:

– Van-e hangja az erdőben kidőlő fának, ha nem hallja senki?

– Nem számít – felelte Suzuki rósi.

Először vettem részt szessinen, és mielőtt véget ért az első nap, világos lett számomra, hogy ez nekem nem fog menni. A férjem délután került volna sorra a dokuszanon. Megkérte Suzuki rósit, hogy inkább engem fogadjon.

– Ez az egész egy tévedés – magyaráztam a rósinak. – Nekem ez nem megy, csak azért jöttem, hogy a férjem mellett legyek.

– Nincs itt semmi tévedés – felelte erre ő. – Természetesen elmehetsz, de nincs hová menni.

Egy nap az egyik tanítvány a Szókódzsi imatermében tartózkodott, amikor Suzuki rósi odasétált hozzá.

– Elég csupán élni – mondta, azzal megfordult, és kiment.

Egyik éjjel a dharmatanítás után feltettem egy kérdést Suzuki rósinak életről és halálról. A válaszától úgy pukkant szét bennem a halálfélelmem, akár egy buborék.

Rám nézett, és így szólt:

– Valamilyen formában mindig létezni fogsz az univerzumban.

Az egyik tanítása során Suzuki rósi azt mondta:

– Úgy kell gyakorolnunk a zazent, mint a haldoklónak. Ő már nem bízhat semmiben. Amikor eljutsz a megértésnek erre a fokára, semmi sem téveszthet meg többé.

A Tassajarában Suzuki rósi szobájában egy tanítvány a mesterrel szemközt ült a tatamin. Elpanaszolta, ha bemegy a konyhába, nem tud ellenállni a nassolás kísértésének. Mit tegyen?

Suzuki előhúzott valamit az asztalából.

– Vegyél egy kis zselés cukrot – kínálta a tanítványt.

21. Század Kiadó – XXI. Század Kiadó Kft., Budapest

Felelős kiadó Bárdos András és Rényi Ádám

Kiadványfelelős Kovács-Rényi Anna

Szerkesztette Mayer Ingrid

Előkészítés Tomka Eszter

Tördelés Váraljai Nóra

Borítóterv Somogyi Péter

Elektronikus változat Ambrose Montanus

Felhasznált betűtípusok

EB Garamond – SIL Open Font License

Noto Serif – Apache License 2.0

Source Serif 4 – SIL Open Font License

Vollkorn SC – SIL Open Font License