Zalai Katalin

„Idegenbe szakadt
hazánk lányai”

Magyar nők szovjet emigrációban
a két világháború között
– részlet –

Megjelent a Politikatörténeti Intézet, a Politikatörténeti Alapítvány és a Nemzeti Kulturális Alap támogatásával

Az elektronikus verzió megjelenését a Magyar Kultúráért Alapítvány támogatta

Első kiadás: 2022
© Zalai Katalin

A fedélen:
Magyar emigránsok egy csoportja.

Elektronikus kiadás, 2023
ISBN 978 963 338 532 6

Napvilág Kiadó, Budapest
www.napvilagkiado.eu

Minden jog fenntartva. Jelen könyvet vagy annak részleteit tilos reprodukálni, adatrendszerben tárolni, bármely formában vagy eszközzel – elektronikus, fényképészeti vagy más módon – a kiadó engedélye nélkül közölni.

„A falak sírtak nagy szomorúságot,
Naptalan életemnek falai,
Nem én sírtam, mikor szivembe vágott,
Hogy búcsuzót kell immár mondani.”

(József Attila: Szelid, búcsuzó asszony)

Tartalom

„Csak nézőpont kérdése” – Az emigráció „nőszempontú” vizsgálatáról (Bevezetés)

1. fejezet. Egy „lehetetlen történet” – Női aktivitás a forradalmak idején

„…egy lány felszólal!” – A dualizmus kori női közösségek

Új helyzet – új cselekvési lehetőségek

„Női” szakszervezetek – női vezetők

A forradalmi „emancipáció”

„Ne akadjon egyetlen dolgozó nő sem, aki ne menne az urnák elé!”

Nők az államigazgatásban

Új iskolavezetők

Az ellenforradalmi „emancipáció”

A női perek

A márianosztraiak

„…Meghatározatlan időre” – a zalaegerszegi internáltak

Egy politikai alku

A kicserélési lista

Akik utólag kerültek fel – a KMP újjászervezői

A végleges lista

2. fejezet. „A Komintern vigyáz ránk” – Nők a kommunista mozgalomban

Nők a hazai illegális mozgalomban

Nők a külföldi központokban: Bécs, Berlin

A kommunista „őrangyal”

A politikai emigránsi státusz

A politikai emigráció feltételei és szabályai

A pártutasítások – „áthelyezés, vezénylés, rendelkezés”

Az átigazolások és a párttisztítások

Magyar nők a Kominternben

3. fejezet. „A női egyéniség a kommunizmus szabadság-fürdőjében”

A „szovjet típusú nő” megteremtése

Alkalmazkodás, rugalmasság, hit

„Mi nem lehetünk válogatósak…”

„Igazi élet csak a gyárban van”

Élet a gyárakon kívül

Politikai aktivitás, közösségi élet – az állami célok támogatása

A termelésben részt vevő nők

A „termelésen kívüli nők”

„Egy kis Magyarország…” – a Magyar Klub

„A leírt szó jelentősége” – a Sarló és Kalapács

Nők hagyományos szerepekben

Házasság, család

Az „emigráció gyerekei”

A háztartás

„Mint a harctéren” – lakni kell valahol

4. fejezet. „A Komintern már nem tud ránk vigyázni”

„Számlálatlan évek”

Adatok

„Kémek és provokátorok”

A „nép ellenségeinek családtagjai”

Börtönkörülmények, lágertapasztalatok

A szenvedés egyéb válfajai

A „nép ellenségeinek” gyermekei

Kiszabadítási kísérletek

A „Komintern is hallgat”

„Kitört a háború!”

Nők a hátországban

Nők a fronton

5. fejezet. Az Arvale lányok

Egy fiumei magyar zsidó család

Blüh vagy Arvale?

A „rossz útra tért” lányok

Az utolsó családi találkozó – a fiumei menedék

A „pártmunkások”

A Sisa házaspár „különleges munkája”

A grinzingi „kommuna”

Bécsi szerelmek: Liza és Radomir Vujović, Mimi és Jász Dezső

Rita moldvai szőnyege

Elena, Liza és szerb férjeik

Mimi és Júlia Berlinben

Vilma de Pablo, a „Komintern-megbízott” felesége

Érkezés a „boldogság szigetére”

Otthon, édes otthon

A párt „katonái”

A „nép ellenségei”

A Boross család

A Vujović család

Edit és gyermekei

A Mathejka család

6. fejezet. Hosszú az út hazáig

„Adj király (párt)katonát!”

Hazatérés „üres kézzel, pénz nélkül”

„…dolgozzon, felejtsen és rendes kerékvágásba jöjjön”

Az Arvale család hazatérése

Epilógus

Jegyzetek

Köszönetnyilvánítás

Rövidítések jegyzéke

Források és irodalom

Képek jegyzéke

Névmutató

„Csak nézőpont kérdése” –
Az emigráció „nőszempontú” vizsgálatáról
(Bevezetés)

Nem illik egy szakmunkát bizonytalansággal kezdeni, mégis be kell vallani, hogy valójában senki sem tudja, hogy hány magyar élt a két világháború között a Szovjetunióban.1 Hivatalos lista nincs, és valószínűleg soha nem is lesz, de a történettudomány és az érintett családok szerencséjére, egy elhivatott szakember, Petrák Katalin – a szó szoros értelmében – annak szentelte az életét, hogy kutatócsoportja segítségével, amelynek magam is tagja voltam, a lehető legtöbb információt összegyűjtse a témáról.

Kóris Kálmán néprajzkutató2 számításaira alapozva, Petrák Katalin 70 000 főre becsülte a két világháború közötti szovjetunióbeli magyar emigrációt, amelynek két, viszonylag jól meghatározható csoportja van. A nagyobbik csoportot az ún. kényszeremigránsok, vagyis azok az egykori hadifoglyok alkották, akik az első világháború után Oroszországban maradtak, és különböző okok miatt nem tértek haza. Jelenleg közel 30 000 egykori hadifogoly kényszeremigránsról tudunk, róluk különböző mennyiségű és értékű adattal rendelkezünk.

Az emigráció másik csoportja lényegesen kisebb, valamivel több tízezernél, nevezzük őket klasszikus emigránsoknak. Ők politikai vagy gazdasági okokból, esetenként puszta kalandvágyból kerültek az 1920-as, 1930-as években a Szovjetunióba. Petrák Katalin két úttörő jelentőségű könyvében dolgozta fel mindkét csoport történetét, így összegezve annak a több évtizedes kutató- és gyűjtőmunkának az eredményeit, amelyek nélkül ez a könyv sem készülhetett volna el.3

• • •

A szovjet emigráció kutatása során szerzett tapasztalataim egyik fontos következtetése volt, hogy szükséges és érdemes az emigráció „nőszempontú” vizsgálata. Nem azért, mintha létezett volna külön férfi és külön női emigráció, hiszen nemre való tekintet nélkül minden emigráns ugyanabban a Szovjetunióban élt, de a nők emigrációs életeseményei, tapasztalatai, látásmódja és egyáltalán a helyzete számos dologban különbözött férfitársaikétól,4 ráadásul a nők nem csupán a férfiaktól függő (bár gyakran „láthatatlan”) szereplők, hanem sokszor az emigráció aktív résztvevői is voltak.

Érvelésem bizonyítása azonban nem könnyű, mivel a nők által készített, a nőkről szóló és a velük kapcsolatos eseményeket rögzítő ún. „női források” mennyisége szegényes, értékük pedig változó. A fennmaradt dokumentumok jelentős részét férfiak készítették, és az elsősorban az emigráció férfi tagjairól szól, a nők múltjából általában csak azt ismerjük, amelyeket a férfiak elég fontosnak ítéltek meg. Ugyanakkor nélkülözhetetlenek, főleg annak az „elsüllyedt világnak” a bemutatásánál, amelyben az emigránsok mindennapjai teltek.5

A primer „női” források kilencven százalékban hivatali jellegűek, elsősorban a Komintern és a Szovjetunió különböző szervei számára készült hivatalos iratok, önéletrajzok, feljegyzések, levelezések, amelyek főként a száraz tényeket rögzítik, és a valóságnak csak egy-egy mozzanatára mutatnak rá. Hagyományos női forrás, mint korabeli napló vagy magánlevél, csak elvétve maradt fenn, ám – az általam szekunder forrásnak tekintett (irányított) visszaemlékezés már sokkal több, de mivel sokszor évtizedek távlatából próbálnak felidézni eseményeket, személyeket, érzéseket, alapos forráskritika nélkül tévútra vezethetnek minket. Ennek ellenére – általában is –, esetünkben azonban különösen pótolhatatlan, mert olyan eseményekről, emberekről, élethelyzetekről is képet kapunk, amelyekről semmilyen más forrás nem maradt fenn. A nők által jegyzett anyagok azonban sokszor csalódást okozhatnak, mivel gyakran nem is saját magukról, inkább a férjeikről és egyéb férfi családtagjukról szólnak. Ennek persze több oka is lehet: utalhat önértékelési zavarokra, saját életútjuk, tevékenységük, gondolataik alábecsülésére, tükrözheti a családon belül elfoglalt helyüket vagy/és azt a szándékukat, hogy szeretett és elvesztett családtagjaik emlékét megőrizzék. A pragmatikus magyarázat szerint: a hazatért özvegyek jelentős részének egyáltalán nem volt munkaviszonya a Szovjetunióban vagy csak minimális mértékben, nyugdíjat pedig csak a politikai emigráns és a sztálini terror áldozatává vált férj után kaphattak, így az ő tevékenységük feldicsérése kedvezőbb életkörülményeket biztosíthatott számukra.

A szűkebb forráslehetőségek és az adathiány azonban nem rettenthet minket vissza, ráadásul azt valljuk, „hogyha nincs adat, az is adat”. Minden nehézség ellenére állítom, hogy a sajátos „női nézőpontnak” ez esetben is van létjogosultsága, a kutatási eredmények hozzájárulhatnak egyrészt a magyar nőtörténet egy kicsi, de érdekes fejezetének a megismeréséhez, és egyben árnyalhatják azt a képet, amelyet a Szovjetunióban élt honfitársainkról (férfiakról és nőkről) általában tudunk és gondolunk.6

• • •

Hipotézisünk szerint az emigráció legalább egyharmada lehetett a (Trianon előtti) Magyarországról kivándorolt nő, közülük egyelőre 1653 személyt sikerült nevesíteni. Ennek az egyébként nagyon különböző összetételű (korban, végzettségben, foglalkozásban, vallásban, családi állapotban eltérő) „női csoportnak” egyetlen közös jellemzője (a nemen kívül), hogy a női aktivitás egy különleges formáját reprezentálják. Ezek a nők – különböző okok miatt – felrúgva korábbi életüket, elhagyva otthonukat, hazájukat, új életet mertek kezdeni, ami nagy bátorságra, tettrekészségre és döntési képességre vall.

A fogolycserével érkezett politikai emigránsok a forradalmak alatti politikai aktivitásuk vagy/és közvetlenül a forradalmak után, az illegális KMP-hez fűződő kapcsolataik miatt kerültek kényszerhelyzetbe, és életük, szabadságuk érdekében választották az emigrációt.

Hasonlóan politikai indíttatású volt azoknak a döntése, akik az 1920-as, 1930-as években vettek részt a hazai vagy a nemzetközi kommunista mozgalomban (akár valamelyik európai országban, akár az USA-ban, Kanadában), és a KMP vagy a Komintern vezető testületeinek utasítására kerültek a Szovjetunióba a MOPR (Nemzetközi Vörös Segély) segítségével – időnként illegális úton. A döntésben közrejátszhatott a lebukás veszélye, a párttitkok megőrzésének szükségessége, de összefügghetett akár a párt hosszabb távú terveivel is.

Az emigráció legnagyobb, legösszetettebb, de legismeretlenebb csoportja azokból az anyákból, feleségekből, testvérekből, gyermekekből és egyéb nőrokonból állt, akik csupán a politikai vagy gazdasági okból emigrálni kényszerült családtagjukat követték, esetükben a lojalitás, a családjuk összetartásának szándéka volt a legfőbb tényező.

Senki nem döntött könnyen, de nem volt túl sok idő a gondolkodásra. A szikszói Zagyi Józsefné Szabó Sarolta 1922. május 5-én kapott értesítést arról, hogy a kicserélt férje után utazhat, és amennyiben az utazás mellett dönt, akkor május 8-án jelenjen meg útra készen a kapitányságon gyermekével együtt, ahol megkapja az útlevelét is.7 Müller Ernőné Singer Irénnek is csak 12 nap és persze ugyanannyi álmatlan éjszaka állt a rendelkezésére, mialatt az önmagával folytatott viták után döntött úgy, hogy nem fosztja meg a gyermekeit az apjuktól. „Ne nélkülözzék az apai szeretetet. A családnak együtt kell maradni. Nem akartam a férjemtől elszakadni, magára hagyni. Sok tanakodásra nem is volt idő. Határozni kellett.” Fel kellett számolnia korábbi életét, pénzzé tenni az ingóságokat, és bevásárolni az útra, de a legnehezebb volt elbúcsúznia az itthon maradt szeretteitől.8 Nehéz szívvel hagyta itthon régi életét, amely nemcsak a családjáról, hanem a szocialista nőmozgalomról is szólt, amelynek az egyik legismertebb szervezője volt.

A családtagok többségének azonban nem volt aktív politikai múltja, de világnézetük, politikai szimpátiájuk nem kétséges.

Hasonló volt a helyzet a gazdasági emigránsok esetében is. Nem volt jellemző, de van rá példa, hogy a nők munkavállalás céljából egyedül vállalkoztak erre a „kalandra”, ugyanakkor szép számmal érkeztek családtagként gazdasági okból emigrált férjük oldalán, apjukkal vagy testvérükkel együtt. A magyar gazdasági emigránsok jelentős része Nyugat-Európa valamelyik országából vagy az USA-ból települt át. Ők az 1910–20-as években hagyták el Magyarországot, miután otthon feketelistára kerültek a forradalmak alatti tevékenységük vagy a gazdasági válság okozta munkanélküliség miatt.

A gazdasági és politikai emigráció közé éles határvonalat húzni azonban lehetetlen és felesleges, számos példa bizonyítja, hogy a politikai motiváció, a gazdasági szempont és a család iránti lojalitás együtt és egymást erősítve játszottak szerepet a döntésekben. Gondolok például azokra az Egyesült Államokból érkező magyar munkáscsoportokra, amelyek az 1930-as évek elején, a szovjet kormány felhívására érkeztek a „szocializmus építésére”, vagy azokra a családtagokra, akik Bécsben csatlakoztak a fogolycseretranszportokhoz, és akikre ugyancsak börtön várt volna, ha időben nem hagyják el az országot. A fentieken kívül persze más egyedi motiváló tényezők is felmerülhettek, mint a kalandvágy, a hiú remények, a szerelem, de ezek, a lényeget tekintve, nem befolyásolják az emigráció női csoportjáról alkotott összképet.

• • •

A jelenleg elfogadott nőtörténeti periodizáció a forradalmak időszakának női aktivitását „mellékes szálnak” tekinti, és azt feltételezi, hogy a további kutatás sem fogja módosítani „a korszak női politizálás szempontjából való értékelését”.9

E munka sem vállalkozik a téma feltárására, csupán arra keresem a választ, hogy mik voltak azok a történelmi körülmények és egyéni indítékok, amelyek nők százait késztették arra, hogy aktív szereplőivé váljanak az 1918/19-es forradalmaknak, hogyan lettek elszánt hívei a kommunista eszméknek, és miként kerültek olyan helyzetbe néhányan, hogy a politikai emigrációt választották.10

A második fejezetben bemutatom „a párt női katonáinak” utánpótlását adó itthoni illegális szervezkedés, illetve a magyar kommunista emigráció két legnagyobb külföldi bázisának helyzetét és jellemzőit, ezt követően az emigránsok és a Komintern viszonyát, a politikai emigránsi státusz jellemzőit, nyilvántartásba vételük feltételeit és szabályait foglalom össze. Itt írok a Komintern magyar női alkalmazottairól is.

Külön fejezetet (3.) szenteltem a Szovjetunió nőpolitikájának és a szovjet típusú nővé válás folyamatának, nem feledve azt, hogy mindez a szovjet gazdasági, társadalmi helyzet változásainak függvénye volt. Igyekeztem érzékeltetni az élet- és munkaviszonyokat, a mindennapok nehézségeit és azokat a témákat, amelyek a nőket foglalkoztatták. Vizsgálom, hogy mennyiben változott a helyük a családon, a szűkebb közösségen és a társadalmon belül. Kitérek arra is, hogy milyen mértékű volt a magyar női emigráció integrációja/asszimilálódása, illetve hogyan és milyen mértékben hatottak a szovjet emigrációs évek a magyar identitásukra. Foglalkozom az emigráns családok jellemzőivel, az emigránsok gyermekeivel, akik nem maguk döntöttek a sorsukról. A Szovjetunióban született és felnőtt különböző korú gyermekek története sem kevésbé mozgalmas és megrendítő, mint a szüleiké.

A negyedik fejezet a női emigráció szenvedéstörténete, a sztálini terror és a nagy honvédő háború időszakában. Konkrét adatok alapján vizsgálom, hogy milyen mértékben sújtották a sztálini törvénysértések és a nagy honvédő háború a magyar női emigrációt, melyek voltak a veszteségek típusai. Elsősorban a nők személyes börtön-, láger- és háborús tapasztalatainak felhasználásával igyekszem érzékeltetni a megpróbáltatásaikat, ugyanakkor kitérek a családtagoknak a szeretteikért folytatott küzdelmére is.

Az ötödik fejezet az Arvale család története. Esettanulmány egy olyan családról, akiknek a sorsa önmagában is érdekes (regényes), ugyanakkor jól jellemzi a női emigránsok szovjetunióbeli lehetőségeit és hányattatásait. A fejezet hat lánytestvér történetét öleli fel, akik jellegzetes típusai azoknak a 19. század végén, a 20. század elején született középosztálybeli nőknek, akik modern nőknek tartották magukat, és úgy is próbáltak élni. Felnőtté válásuk és politikai szocializációjuk a nagy háború és a forradalmak rendkívül intenzív időszakához köthető. Fiumében, kispolgári zsidó családban születtek, és végül mindannyian csatlakoztak a kommunista mozgalomhoz. Közülük négyen kerültek ki a Szovjetunióba politikai emigránsként. Jóllehet mindannyian hazatértek, de csak nagy veszteségek árán.

A szereplőkre vonatkozó források között nagy a különbség, nemcsak mennyiségileg, hanem az információ gazdagsága és hitelessége tekintetében is. Ebből adódóan, minden igyekezetem ellenére vannak aránytalanságok a családtagok életútjának feltárásában, mindeközben arra törekedtem, hogy mindegyikükről összegyűjtsem a lehető legtöbb valós adatot.

Kétségkívül nagy segítségemre volt néhány szépirodalmi mű, a már megjelent memoárok és azok a kisebb-nagyobb terjedelmű, kéziratos visszaemlékezések, amelyek levéltárakban vagy magángyűjteményekben maradtak fenn, még akkor is, ha ezeket erős forráskritikával is kezeltem.11

Önálló fejezetet (6.) szántam a hazatérés és a beilleszkedés körülményeire és nehézségeire.

A kötethez bibliográfia, névmutató, valamint rövidítésjegyzék is készült.

Az összkép kialakításánál igyekeztem a jellegzetes és általánosítható jelenségekre és tendenciákra figyelni, de azt gondolom, hogy az egyéni élettörténetek legalább ilyen érdekesek. Nem a Szovjetunió, nem a nemzetközi és a magyar kommunista mozgalom történetét akartam megírni (erre nálam sokkal szakavatottabb kutatók is csak elvétve vállalkoztak), de nem hagyhattam figyelmen kívül, hogy a magyar emigráció sorsa elválaszthatatlan mindezektől. Ezért kénytelen vagyok időnként ezeket a kapcsolódási pontokat tisztázni, mert ez az egyéni történetek megértését szolgálják.

• • •

Ami a levéltári kutatást illeti, az nem volt könnyű. A könyv alapját elsősorban azok az egykori szovjet levéltárakban feltárt iratok alkotják, amelyeket az elmúlt évtizedekben (részben a rendszerváltás előtt) sikerült másolatban hazahozni, és jelenleg is a Politikatörténeti és Szakszervezeti Levéltárában találhatók: közöttük a Komintern vezető testületeinek a magyar szekcióra vonatkozó határozatai, a szatelitszervezetek, a magyar szekciónak a Komintern irattárában lévő dokumentumai, valamint az emigránsok személyi anyagai. Megjegyzem, hogy az oroszországi kutatások lehetősége fokozatosan egyre szűkült, így meg kell köszönnöm mindazoknak, akik korábbi kutatásaik eredményeit megosztották velem.

Az Oroszországból származó levéltári anyagokon kívül felhasználtam a Politikatörténeti és Szakszervezeti Levéltár egyéb fondjaiban fellelhető levelezéseket, személyi iratokat és a hazatértek visszaemlékezéseit. Kutattam Budapest Főváros Levéltárában, itt a Tanácsköztársaság után elítélt nők peranyagait néztem át, elsősorban azokét, akik a fogolycserével a Szovjetunióba kerültek. A Magyar Nemzeti Levéltár Országos Levéltárában a hazatéréssel kapcsolatos iratokat tekintettem át az MKP és az MDP iratai között.

Sajnos a könyv írása egybeesett a pandémia időszakával, ami megnehezítette a munkámat, a levéltárak nyitvatartása és fogadóképessége erősen behatárolta kutatási lehetőségeimet. Nagy segítségemre voltak és különösen felértékelődtek azok a digitalizált és online elérhető források, amelyeket a magyar és a külföldi (orosz, olasz, német) levéltárak tettek elérhetővé, és amelyekhez egyébként nem jutottam volna hozzá.

Petrák Katalin munkáin kívül Baráth Magdolna, Bárdonicsek Dominika, Borsányi György, Bödők Gergely, Csunderlik Péter, Barbara A. Engel, Gyáni Gábor, Hajdu Tibor, Hatos Pál, Jóni Eszter, Kolontári Attila, Krausz Tamás, Pető Andrea, Rainer M. János, Seres Attila, Sipos Balázs, Sipos Péter, Szabó Ágnes, Szapor Judit, Székely Gábor és mások által írt vagy szerkesztett munka eredményeit is felhasználtam, sok tanulmányt haszonnal forgattam, ezeket részletesen feltüntettem a lapalji jegyzetekben és a könyv végén található bibliográfiában is.

Rendkívül nagy segítségemre voltak a nyomtatásban megjelent memoárok és természetesen a sajtóban megjelent cikkek, amelyekre mindenekelőtt az Arcanum adatbázisainak segítségével bukkantam.

A könyvben szereplő statisztikai adatokat abból az adatbázisból nyertem, amelyet többévi munkával a Politikatörténeti Intézet kutatócsoportja rögzített. Az adatbázis informatív, és bár hiányos, az összképet tekintve azonban alkalmas olyan következtetések levonására, amelyek a további kutatások alapját jelenthetik.

1. kép. A zalaegerszegi internálótáborból fogolycserével szabadult politikai foglyok negyedik csoportja. A csoport női tagjai: Szántó Rózsa, Szántó Elza, Gálos Lenke, Jankolovics Róza, Nagy Zsuzsa. Riga, 1922

Epilógus

Az emigrációt választók nagy részének nem volt mérlegelési lehetősége, hiába számoltak a várható nehézségekkel, az életben maradásuk, de legalábbis a szabadságuk volt a tét. Voltak olyanok, akik a várható nehézségek ellenére bizakodtak a jövőben, és egy új, még az is lehet, hogy a korábbinál sokkal jobb élet lehetőségét remélték. Különösen igaz ez a könyvben szereplő nők jó részére, akik a 19. század végén, a 20. század elején születtek, és úgy érezték, hogy döntésükkel kezükbe vehetik saját sorsukat. Hogy ez mennyire volt jó döntés, az csak később derült ki.

Nem tagadom, hogy rokonszenvezek a szereplőimmel, de nem volt szándékom hősöket faragni belőlük, csupán bemutatni és megérteni akartam őket és azt a világot, amelybe belecsöppentek, és ami aztán „soha nem is eresztette őket”. Volt egy víziójuk egy olyan társadalomról, amelyet az igazságosság, a társadalmi egyenlőség jellemez, és amit a szolidaritás hat át. Ahol nincs kizsákmányolás, mindenki becsületesen dolgozik, és emberhez méltó életet él. Megszűnik a gyűlölködés, megszűnnek a határok, és „nemzetközivé lesz a világ”. Ezt az elképzelt világot a „Szovjetunió”, a kommunista hit egyik alaptétele testesítette meg. Ez pedig annyira beleivódott az emigránsok tudatába, hogy a traumák ellenére sem tudtak elszakadni attól, amit az képviselt. A 30-as évek elején a Szovjetunió az ígéret földje volt. Nemcsak a kommunisták, de más baloldaliak számára is. Születtek úti beszámolók, könyvek, cikkek, fotók, ahogy Rainer M. János fogalmaz „a Nyugattal szemben valamiféle alternatívának tűnt”.1

A kétely, amely számos kommunistában is megfogalmazódott, sohasem az alapkérdést vitatta, azt pedig kicsit viccesen úgy fogalmazták meg egymás között, hogy a „legjobb jó a Szovjetunió”. A kétely mindig személyekkel vagy bizonyos nézetekkel volt kapcsolatos, a Szovjetunióba vetett hitet nem érintette.

Egyes kutatók hangsúlyozzák, hogy egy-egy nemzedék sajátos értékrendjét az ún. kohorszélmények határozzák meg, ezek alapján alakulnak ki egyes tulajdonságaik, viselkedésük, vagy akár világnézetük. Ami a generációkat összeköti: a hasonló világlátás, az értékrend és a viselkedés. A Szovjetunióban élt magyar női emigrációnak nemzedéktől függetlenül alakult ki egyfajta „kollektív tudata”, amely egyértelműen tükröződik a visszaemlékezéseikben vagy egyéb írásaikban. Fiedler Mária, miután 1943 nyarán feltételesen kiengedték a velszki börtönből, Moszkvában találkozott Rákosival. „Rákosi érdeklődésére, hogy én hogy értékelem, ami az emigrációval és velünk történt, nem maradt-e bennem keserűség a párttal szemben, azt feleltem, hogy nem lennék méltó apámhoz, ha így lenne, … Meg vagyok győződve arról, hogy a párt ellenségei és a fasiszták idézték elő az egész borzalmas tragédiát és eggyel több ok, hogy gyűlöljem őket.”2

Ebbe próbáltak kapaszkodni, még akkor is, ha tele voltak csalódással, és tisztában voltak azzal, hogy mindezeknek nem szabadott volna megtörténni.

Fájdalmas volt a szembenézés, ezt bizonyítja a magyarázat keresése a történtekre, és a mentegetőzés. „Csak a XX. kongresszus után döbbentem rá én is, hogy valójában mi történt. Mi, akik valaha az illegalitásban dolgoztunk, mindig azt vallottuk, hogy amit a Párt mond, az szent, abban kételkedni nem lehet. Ezért nem is mertünk sok mindent végiggondolni, amikor talán kellett volna. Elég nehéz volt az út, amíg idáig eljutottunk, hogy felismertük: a párt iránti rendületlen bizalom sohasem lehet vakhit.”3

Szereplőim már nem élnek, leszármazottaik pedig talán már nem nagyon tudnak mit kezdeni nagyszüleik, dédszüleik történetével. Jó lenne abban bízni, hogy segítséget nyújtottam nekik ahhoz, hogy jobban megértsék őket.

• • •

A történetünket Lengyel József-idézettel kezdtük, akkor fejezzük be ugyancsak ővele, aki végigélte mindazt, amiről ez a könyv szól. „A hit elveszett. De nem jobb-e, ha helyébe a mérlegelés, a gondolkodás lépett?”4

Jegyzetek

„Csak nézőpont kérdése” – Az emigráció „nőszempontú” vizsgálatáról (Bevezetés)

1 Az emigrációtörténeti kutatások általában is tele vannak bizonytalansággal. Nincsenek pontos statisztikai adatok, csupán hiányos részadatok és becslések, ezek viszont több százezerre becsülik azoknak a magyaroknak a számát, akik a két világháború között kivándoroltak. Főként a tengerentúlon próbáltak szerencsét, de sokan Európában maradtak. Az egyik ilyen úti cél a Szovjetunió volt.

2 Kóris Kálmán (1878–1967) neves néprajztudós az őshazát keresve, az 1930-as években élt a Szovjetunióban. Petrák Katalin: Magyarok a Szovjetunióban, 1922–1945. Napvilág, Budapest, 2000. 365–366.

3 Uo., valamint Petrák Katalin: Emberi sorsok a 20. században. Magyar hadifoglyok és emigránsok a Szovjetunióban a két világháború között. Napvilág – Politikatörténeti Intézet, Budapest, 2012. Elsősorban Petrák kutatásainak eredményeit tartalmazza a Magyarok a Szovjetunióban (1914–1941) című gyűjtemény, a Politikatörténeti és Szakszervezeti Levéltár Adattára, amely számos bizonytalansága ellenére egyedülálló és máshol fel nem lelhető információt tartalmaz az emigrációról (a továbbiakban PIL Adattár). Az itt található adatokat a Politikatörténeti Intézet levéltárosai – Horváth Julianna, Kaba Eszter, Katona Márta és Zalai Katalin – többéves munkával elektronikus adatbázisban rögzítették (a továbbiakban PIL Adatbázis). Az adatbázis lehetőséget teremt az emigráció összetételének különböző szempontú vizsgálatára is. Az adatbázis a Politikatörténeti Intézet szellemi tulajdona.

4 Gyáni Gábor: A nő élete történelmi perspektívában. Bölcsészettudományi Kutatóközpont Történettudományi Intézet, Budapest, 2020. 11.

5 Ezt a kifejezést Rainer M. János használja a szovjetunióbeli magyar kommunista emigráció történetével kapcsolatban. Rainer M. János: Nagy Imre. Politikai életrajz. 1956-os Intézet, Budapest, 1996. 161.

6 Az oroszországi levéltárak még számos olyan irategyüttest őriznek, amelyekhez az évtizedek során nem jutottunk hozzá, így azok még nem kerültek feldolgozásra. A további adatbővítés előfeltétele a folyamatos, szisztematikus kutatás.

7 Zagyi Julianna Kuglijeva, PIL 867. f. k-518. 3.

8 Singer Irén Müller Ernőné, PIL 867. f. m-34. 768–773.

9 Szapor Judit: A magánszférától a politikai közéletbe: a női politizálás története kezdetektől 1945-ig. In: Palasik Mária (szerk.): A nő és a politikum. A nők politikai szerepvállalása Magyarországon. Napvilág Kiadó, Budapest, 2007. 142.

10 A téma alapkutatása még várat magára. Jóllehet, az említés szintjén számos történeti munkában megjelennek a kor ismertebb női szereplői, de arra az egyszerű kérdésre, hogy „hol voltak a nők a forradalmak alatt?”, tudomásunk szerint csupán néhány női szerző próbált választ adni teljesen más szempontú és megközelítésű munkáikban. Több mint fél évszázad különbséggel készültek Aranyossi Magdának a forradalmak alatti nőmozgalom nem minden elfogultságtól mentes, kommunista recepcióját adó és Szapor Juditnak a feministákra és a „radikális asszonyokra” koncentráló írásai. Aranyossi Magda: A Nagy Októberi Szocialista Forradalom, a Magyar Tanácsköztársaság hatása a magyar nőmunkásmozgalomra, 1917–1919. Századok, 1954/2–3.; Szapor Judit: Feministák és „radikális asszonyok”. Női politikusok az 1918-as demokratikus forradalomban. In: Nők a modernizálódó magyar társadalomban. Szerk. Gyáni Gábor – Nagy Beáta. Debrecen, Csokonai, 2006. 254–277. A nők szerepével foglalkozik N. Szegvári Katalin: Út a nők egyenjogúságához. Magyar Nők Országos Tanácsa–Kossuth Könyvkiadó, Budapest, 1981. 148–168. A rendszerváltás előtt készült megyei munkásmozgalmi életrajzi kötetek, helytörténeti munkák, forrásgyűjtemények adattartalma, amely korrekt kutatásokon alapszik felhasználható a további munkák során, például Bárány Ferenc: A munkáshatalom felszámolása és az ellenforradalmi rendszer kiépítése a Viharsarokban. In: Tanulmányok Csongrád megye történetéből. 1. 1919–1945. 7–50. Szeged, 1977. Ezeken kívül csupán annak a fiatalabb (férfi) történésznemzedéknek (többek között Csunderlik Péter, Hatos Pál, Bihari Péter) munkáira támaszkodhatunk, akik nemcsak nemi elfogulatlanságuk bizonyítékaként emeltek be női neveket a munkáikba, de fontosnak tartják a kor női szempontú vonatkozásait is, és ehhez a korábban szinte teljesen figyelmen kívül hagyott női forrásokat is felhasználták. Külön említést érdemel a Petrák Katalin által szerkesztett Tanúságtevők című sorozat, amelynek 3/b. kötete a forradalmak egykori résztvevőinek visszaemlékezéseit tartalmazza. Visszaemlékezések a magyarországi 1918–1919-es forradalmak résztvevőitől. Vál., szerk.: Petrák Katalin. Bev. és jegyzet: Petrák Katalin. Kossuth, Budapest, 1978. Sokat a segít a korabeli sajtó (napilapok, női lapok, Fővárosi Hivatalos Közlöny) és más nyomtatott források módszeres áttekintése. Ezekből követni lehet a női politizálás eseményeit, és részben rekonstruálhatók az ún. „szerepvállalások”.

11 Ilyenek voltak Arvale Rita Mathejka Jánosné visszaemlékezései, annak különféle variációi, közte a Lengyel Józseffel folytatott beszélgetések töredékei, Jász Dezsőné Arvale Mimi és Arvale Júlia Boross F. Lászlóné kisebb, de sok információt tartalmazó feljegyzései voltak (PIL 897. f., PIL 867. f. m-147., PIL 867. f. j-80.; 867. f. b-348.). Hasznosnak bizonyult az a feljegyzés is, amit Vujovits Vladimir a fiának írt (a feljegyzés a család birtokában), és az az interjú is, amelyet Molnár János történész 2007–2009 között készített Arvale Liza fiával, Vujovits Vladimirrel. Huszadik Század Emlékezete. Virtuális életútinterjú-gyűjtemény. hsze.hu/ (Utolsó letöltés: 2019. augusztus 31. – A továbbiakban: Vujovits, HSZE.)

Epilógus

1 Rainer M. János: Nagy Imre, i. m. 159.

2 Fiedler Mária, PIL Adatbázis.

3 Horváth Vera, PIL 867. f. 2/h-65 29.

4 Lengyel József: Szembesítés. Magvető, Budapest, 1988. 194.

Köszönetnyilvánítás

Nehéz lenne felsorolni mindazokat, akik bármilyen módon segítették a kutatásomat, ötletekkel, szakmai tanácsokkal vagy jó szóval lendítettek túl a nehézségeken. Köszönettel tartozom Rizmayer Katalinnak, a Vujovits család képviselőjének és Varga Miklósnak, Boross Júlia unokájának, akik rendelkezésemre bocsátották a birtokukban lévő családi iratokat, fényképeket és egyéb dokumentumokat, valamint Budapest Főváros Levéltára és a Magyar Nemzeti Levéltár munkatársainak. Köszönettel tartozom Petrák Katalinnak az önzetlen segítségéért, a könyv kiadását támogató Politikatörténeti Intézet és Alapítvány vezetőinek, elsősorban Földes Györgynek, és a Napvilág Kiadónak, a könyv szerkesztőjének, Gellériné Lázár Mártának, valamint Kiss Annának és a kiadó igazgatójának, Schneider Mártának. Külön köszönettel tartozom közvetlen munkatársaimnak, Kaba Eszternek, Darvasi Piroskának és Lendvai Tamásnak a Politikatörténeti Intézet Levéltárában és Könyvtárában, akik semmilyen kérésemen nem akadtak fenn, és szó nélkül teljesítették azokat, de legfőképpen barátaimnak, Katona Mártának és Horváth Juliannának, akik kezdetektől fogva bátorítottak e könyv megírására, mindvégig biztattak, és mellettem álltak életem legnehezebb időszakában is.

Végül nem feledkezhetem meg a családomról, különösen a férjemről, aki közel fél évszázadon keresztül a támaszom volt, de sajnos a könyv megjelenését már nem érhette meg.

Rövidítések jegyzéke

AMEK, AMEO Antifasiszta Menekülteket Ellátó Központ, később Osztály

BFL Budapest Főváros Levéltára

EKKI Exekutivkomitee der Komintern = Komintern Végrehajtó Bizottsága

ESZE Egyesült Szakszervezeti Ellenzék

f. fond

GLAVLIT Glavnoje upravlenyije po gyelam literaturi i izdatyelsztv = Irodalmi és Kiadói Főigazgatóság

Gulag Glavnoje upravlényije lagerej RSZFSZR = Táborok főigazgatósága, a munkatáborokat felügyelő hivatal

gy. gyelo

HSZE Huszadik Század Emlékezete. Virtuális életútinterjú-gyűjtemény

IKK Internationale Kontrollkommission der Komintern = Komintern Nemzetközi Ellenőrző Bizottsága

IMEL Insztitut marxizma-leninizma pri CK KPSZSZ (Moszkva) = Marx-Engels Intézet

IKTOSZ Ipari és Közlekedési Tisztviselők Országos Szövetsége

Inprekorr Internationale Presse-Korrespondenz = Nemzetközi Sajtótudósítás

KB Központi Bizottság

KMP Kommunisták Magyarországi Pártja

KI Kommunistische Internationale, Komintern = Kommunista Internacionélé

KIM Kommuniszticseszkij internacional molodjezsi = KII Kommunista Ifjúsági Internacionálé

KIMSZ Kommunista Ifjúmunkások Szövetsége

KP kommunista párt

K/R kontrevoljucionyer = ellenforradalmár

KHOSZ Katholikus Háziasszonyok Országos Szövetsége

KÜB Külföldi Bizottság

MSZDP Magyarországi Szociáldemokrata Párt

MASCH Marxistische Arbeiter Schule = Marxista Munkásiskola

MKP Magyar Kommunista Párt

MDP Magyar Dolgozók Pártja

MMTVD Magyar Munkásmozgalom Történetének Válogatott Dokumentumai

MNL OL Magyar Nemzeti Levéltár Országos Levéltára

MSZMP KB PTO Magyar Szocialista Munkáspárt Központi Bizottsága Párt-és Tömegszervezeti Osztálya

MOPR Mezsdunarodnaja Organizácija Pomoscsi Revoljucioneram = Nemzetközi Vörös Segély (NVS)

MAI Mezsdunarodnij Agrarnij Insztitut = Nemzetközi Agrárintézet

NKVD Narodnij komisszariát vnutrennyih gyel RSZFSZR = Belügyi Népbiztosság

NEP Novaja ekonomicseszkaja polityika = Új gazdaságpolitika

NOE Nőtisztviselők Országos Egyesülete

OK(b)P) Oroszországi Kommunista (bolsevik) Párt (1918–1925)

OMSZ Otdel mezsdunarodnoj szvijaci = a Komintern nemzetközi részlege

OSZFSZK Oroszországi Szovjet Föderatív Szocialista Köztársaság

op. opisz

OGPU Objedinjonnoe goszudarsztvennoje politicseszkoje upravleni = Egyesített Állami Politikai Igazgatóság

PIL Politikatörténeti és Szakszervezeti Levéltár

p. papka

Rabfak Rabocsij Fakultyet = Munkástagozat

RGASZPI Rosszijszkij Goszudarsztvennij Arhív Szocialno-Politicseszkoj Isztorii = Orosz Állami Társadalompolitikai Történeti Levéltár

RHD Rote Hilfe Deutschlands = Németországi Vörös Segély

ROSZTA Rosszijszkoje Tyelegrafnoje Agensztvo = Orosz Távirati Iroda

SOTE Semmelweis Orvostudományi Egyetem

SZKIB Szövetséges Központi Intéző Bizottság

SZKP Szovjetunió Kommunista Pártja (1952-től)

tc. törvénycikk

TASZSZ Tyelegrafnoje Agentszvo Szovjetszkovo Szojuza = a Szovjetunió Távirati Ügynöksége

TOGY Tanácsok Országos Gyűlése

VAOSZ Városi Alkalmazottak Országos Szövetsége

VK(b)P Vszeszojuznaja kommuniszticseszkaja partija (bolsevikov) = Össz-szövetségi Kommunista (bolsevik) Párt (1925-től)

VKM Vallás- és Közoktatásügyi Minisztérium

VOKSZ Vszeszojuznije Obsesztvo Kulturnyih Szvjazej sz zagranyicej = Külföldi Kulturális Kapcsolatok Össz-szövetségi Társasága

WEB Westeuropäische Büro des EKKI = a Komintern Végrehajtó Bizottság Nyugat-európai Irodája

Források és irodalom

Levéltári források

Politikatörténeti és Szakszervezeti Levéltár (PIL)

A Kommunista Internacionálé levéltárából (Moszkva) származó magyar vonatkozású iratmásolatok. A magyar kommunisták személyi iratai és a Kommunista Internacionálé Magyar Szekciójának iratai (1919–1945) PIL 500. f. 14., 17.; 501. f. 1.; 878. f.

A Kommunisták Magyarországi Pártja és a magyar kommunista emigráció eredeti iratainak gyűjteménye. KMP, KIMSZ, VS iratai (1919–1944) PIL 677. f. 1.

Magyarországi Szociáldemokrata Párt. Jogvédő Iroda iratai (1919–1944) PIL 658. f. 10. átlag

Galilei Kör iratai (1915–1938) PIL 684. f. 1. átlag

Személyi fondok:

Ágoston Péter és Ágoston Péterné PIL 689. f.

Czóbel Ernő PIL 697. f

Hébelt Ede PIL 703. f.

Révész Mihály PIL 721. f. 1 átlag

Szántó Rezső PIL 742. f.

Hevesi Ákos PIL 778. f.

Komor Imre PIL 854. f.

Jász Dezső PIL 886. f

Mathejka Jánosné PIL 897. f.

Visszaemlékezések PIL 867. f.

Munkáspártok és munkásszervezetek, antifasiszta mozgalmak röpiratai, PIL 881. f.

PIL Adatbázis

PIL Adattár

Budapest Főváros Levéltára (BFL)

BFL VI.1. Magyar Királyi Államrendőrség Budapesti Főkapitányságának iratai. Politikai és rendészeti osztály (nyomozó csoport) iratai. 1 doboz vegyes (1919–1926)

BFL VII.5.c Budapesti Királyi Büntetőtörvényszék iratai. Büntetőperek iratai (1917–1950)

BFL VII.18.d. Budapesti Királyi Ügyészség iratai. Büntetőperek iratai (1907–1950)

BFL VII.101.c Budapesti Királyi Országos Gyűjtőfogház iratai. Fegyenctörzskönyvek (1896–1950)

BFL VII.101.d Budapesti Királyi Országos Gyűjtőfogház iratai. Rabtörzskönyvek (1896–1950)

BFL VII.102. a Budapesti Királyi Büntetőtörvényszéki Fogház iratai. Fogolytörzskönyvek (1895–1950)

Magyar Nemzeti Levéltár Országos Levéltára (MNL OL)

A Magyar Kommunista Párt külügyi osztály, külügyi iratok (1943–1948) MNL OL M-KS 274. f. 10.

A Magyar Dolgozók Pártja, KV Titkársága iratai (1948–1956) MNL OL M-KS 276. f. 54.

Rákosi Mátyás titkári iratai (1948–1956) MNL OL M-KS 276. f. 65.

A Magyar Dolgozók Pártja, nemzetközi kapcsolatok osztálya (1948–1956) MNL OL M-KS 276. f. 98.

Semmelweis Egyetem Központi Levéltára (SOTE Levéltára)

SOTE Levéltára 1. f. Magyar Királyi (Pázmány Péter) Tudományegyetem Orvostudományi Kara

SOTE Levéltára 2. f. Quaestura

Rosszijszkij Goszudarsztvennij Arhív Szocialno-Politicseszkoj Isztorii (RGASZPI) (Orosz Állami Társadalompolitikai Történeti Levéltár)

RGASZPI 17. f. 98. op. Centrálnij Komitet KPSZSZ. Komisszija po perevodu v VKP(b) bivsih cslenov bratszkih kompartij (1920–1940)

RGASZPI 495. f. 199. op. IKKI. Kompartija Vengriji. Licsnije dela.

RGASZPI 539. f. 4. op. Mezsdunarodnaja organizacija pomoscsi borcam revoljuciji (MOPR)

Dokumenti orgotgyelov i otgyela politemigráciji upravlenija gyelami Iszpolkoma MOPR (1923–1941)

Nyomtatott források

Az 1907. évi XLV. törvénycikk a gazda és a gazdasági cseléd közötti jogviszony szabályozásáról. net.jogtar.hu/

Az 1910. évi junius hó 21-ére hirdetett országgyűlés képviselőházának naplója, XXXVII. k. 1917. szeptember 12–december 1. Athenaeum, Budapest, 1917

Az 1918. évi I. néptörvény a nemzetgyűlési, törvényhatósági és községi választójogokról. net.jogtar.hu/

Az iskolák igazgatóinak állásuktól való felmentése és az új iskolavezetők kinevezése. Fővárosi Közlöny, 1919. április 11.

Az 1921. évi III. törvénycikk az állami és társadalmi rend hatályosabb védelméről. net.jogtar.hu/

Az 1921. évi XL. törvénycikk a büntetés végrehajtásának kivételes elhalasztásáról és félbeszakításáról. net.jogtar.hu/

Az 1922. évi június hó 16-ára hirdetett nemzetgyűlési naplója. XXVI. k. Athenaeum, Budapest, 1924

B.[enda] J.[enő]: A telefonközpont hősnői. In: A diadalmas forradalom könyve. A Népkormány tagjainak, a forradalom szereplőinek és 75 magyar írónak önvallomása. Szerk. Gellért Oszkár. Légrády Testvérek, Budapest, 1918

Benda Jenő: A forradalom telefon-titkaiból. In: A diadalmas forradalom könyve. A Népkormány tagjainak, a forradalom szereplőinek és 75 magyar írónak önvallomása. Szerk Gellért Oszkár. Légrády Testvérek, Budapest, 1918. 168–173.

Berzeviczy Gizella: Márianosztra. Szépirodalmi, Budapest, 1953

Bone, Edith: Hét év magánzárka. Noran, Budapest, 2007

Boross F. László: Bolsevizmus, etika és reálpolitika. Szabadgondolat, 1918. december. 247–249.

Boross F. László: Oroszország – a megmentő. Internationale Presse-Korrespondenz, 1921. november. 12.

Boross F. László: Reise durch hundert Kollektivwirtschaften. Moszkva, 1934

A Budapesti VII. kerületi Barcsay-utcai Magy. Kir. Állami Főgimnázium harminchatodik évi értesítője az 1916–1917. iskolai évről. Közli: Dr. Acsay István főgimn. igazgató. Fritz Ármin könyvnyomdája, Budapest, 1917

[Czóbel Anna]: Akart vaksággal, tiszta hittel (Czóbel Anna emlékezik). Európai kulturális füzetek, 20–21.

Cséri Lili: Elhallgatott éveink. Magvető, Budapest, 1989

[Cséri Lili]: Fiának írta – Cséri Lili elhallgatott évei. Szembesülés egy emlékkel. Európai kulturális füzetek, 1988/20–21. c3.hu/

Dékán István – D. Kardos Éva: Utak és ösvények. Magvető, Budapest, 1975

Dénes Zsófia: A nő a kommunista társadalomban. Közoktatásügyi Népbiztosság, Budapest, 1919

Dokumentumok Rákositól – Rákosiról. Közli: Vass Henrik. Múltunk, 1991/2–3. 244–288.

Évzáró vizsgálatok s a tanulók érdemsorozata. VIII. osztály. In: Országos Nőképző Egyesület Leánygimnáziumának Értesítője az 1912–1913. iskolai évről. Összeállította Gombocz Miklós igazgató. Pallas, Budapest, 1913. 57.

A fehérterror Magyarországon. A brit szakszervezeti kongresszus (T.U.C.) és a Munkáspárt közös delegációjának jelentése. (Ford.: Hegedüs Judit) Beszélő, 2003. szeptember

A Fiumei M. Kir. Állami Főgimnázium XLIV. értesítője. Közli az 1913-14. tanév végén Mozog István igazgató. adt.arcanum.com/

Freund Gyula: Dohánygyári munkásnők helyzete. A nő és a társadalom, 1908/6. 93–97.

Gábor Andor: Bécsi levelek. Athenaeum, Budapest, é. n.

Gárdos Mariska: Szállj gondolat. Szépirodalmi, Budapest, 1962

Gereblyés László: A döntés felé… Németországi riportok. Európa Könyvtár, Budapest, 1932

Hacker Boriska: Új orosz házasság! Századunk, 1931/6. 302–308.

Ha megtudják – Szibéria. Kenderessy Zoltánnéval beszélget Ferenczy Ágnes. Kurír, 1991. június 6.

Hevesi Gyula: Egy mérnök a forradalomban. Európa, Budapest, 1959

Hevesi Gyuláné Lányi Olga: „Moszkoviták”. Lejegyezte és sajtó alá rendezte Szerdahelyi István. Hevesi Gyula Alapítvány, Budapest, 1992

Hidas Antal: Szólok az időhöz. Magvető, Budapest, 1979

Iskolai értesítők, Szekszárd, Állami Garay János Gimnázium. adt.arcanum.com/

Jász Dezső: Kassától Budapestig. Kritika, 1968. augusztus

Jász Dezső: Hispániában. Hadtörténelmi Közlemények, 1968/3. 513–536.

Jász Dezső: A sok közül egy. Gondolat, Budapest, 1977

Jugoszlávia 1918–1941. Dokumentumok. Szerk. Sajti Enikő. JATE, Szeged, 1989

Katona Márta – Feitl István: Levelek a század eleji szocialista diákmozgalomról, 1905–1906. Párttörténeti Közlemények, 1987/2. 164–183.

Kárpáti Endre: Madzsar József moszkvai leveleiből. Századok, 1971/1. 105–134.

Kelen Jolán: Eliramlik az élet… Kossuth, Budapest, 1976

A KMP Külföldi Bizottságának 1944-es jegyzőkönyvei. 1944. április–október. Közli: Baráth Magdolna. Múltunk, 1997/2. 281–300.

Kóródi Máté: Adattár a Magyar Nemzeti Hadsereg tiszti különítményes csoportjai és más fegyveres szervek által elkövetett gyilkosságokról, 1919. augusztus 3.–1921. október 23. Clio Intézet, Budapest, 2020 clioinstitute.hu/.

Korvin Ottó: Börtönnapló 1919. XII. 12.–1919. XII. 18. Visszaemlékezés. A szöveget gond. és a jegyz. Simor András – Zalai Katalin. MSZMP KB [Budapest, 1990]. (Csillag füzetek)

Kovács Ákos – Sztrés Erzsébet: „Ez a rendszer az ember teljes megalázására épült…” Beszélgetés Dancig Szergejevics Baldajevvel, a Gulag-sztori szerzőjével. Beszélő, 1991/34–35., 40–44.

Lányi Sarolta: Próbatétel. Versek, novellák, napló. (Vál., utószó, jegyz.: Dér Zoltán) Munkásegyetem, Szabadka, 1982 (Életjel könyvek) vamadia.rs/ (Utolsó letöltés: 2022. szeptember 15.)

Lengyel József: Bécsi portyák. Magvető, Budapest, 1970

Lengyel József: Jegyzetek a bécsi emigrációból. Népszabadság, 1970. február 28. 6–7.

Lengyel József: Beszélgetések. Szerk. Gyurkó László. Szabad Tér, Budapest, 1988

Lengyel József: Szembesítés. Magvető, Budapest, 1988

Lengyel József noteszeiből 1955–1975. Vál. s. a. r. és előszó: Major Ottó. Magvető, Budapest, 1989

A magyar munkásmozgalom a Nagy Októberi Szocialista Forradalom győzelmét követő forradalmi fellendülés időszakában. A Kommunisták Magyarországi Pártjának megalakulása, harca a proletárforradalom győzelméért. 1917. november 7. – 1919 március 21. Szerk. Gábor Sándorné et al. Szikra, Budapest, 1956 (A magyar munkásmozgalom történetének válogatott dokumentumai. 5.)

A Magyar Tanácsköztársaság. 1. 1919. március 21.–1919. augusztus 1. 2. 1919. június 11. – 1919. augusztus 1. Szerk. Gábor Sándorné et al. Kossuth, Budapest, 1960 (A magyar munkásmozgalom történetének válogatott dokumentumai. 6/1–2.)

A Magyar Tanácsköztársaság szociálpolitikája. Válogatott rendeletek, dokumentumok, cikkek. S. a. r. Petrák Katalin – Milei György. Gondolat, Budapest, 1959

A Magyarországi Szociáldemokrata Párt Budapesten, 1910. március hó 27–30. napján megtartott XVII. pártgyűlésének jegyzőkönyve gyorsírói jegyzetek alapján. Népszava, Budapest, 1910

A Magyarországi Szoczialisztikus munkásmozgalmak az 1909. évben. Radó Izidor Nyomdai Műintézete, Budapest, 1910

Megfigyelés alatt… Dokumentumok a horthysta titkosrendőrség működéséből (1920–1944). Szerk. Beránné Nemes Éva–Hollós Ervin. Akadémiai Kiadó, Budapest, 1977

Mórocz Gábor: El nem évülő tartozás. Beszélgetés Lengyel Józsefről az író leányával, Lengyel Tatjánával. Irodalmi Magazin, 2016/2. 23–27. epa.oszk.hu – PDF

A moszkvai magyar követség jelentései 1935–1941. Szerk. Pastor, Peter. Századvég, Budapest, 1992

Rákosi Mátyás: Visszaemlékezések 1892–1925. 1–2. Szerk.: Feitl István – Gellériné Lázár Márta – Sipos Levente. Napvilág, Budapest, 2002

Az Orosz Szociál. Föderatív Tanácsköztársaság Alkotmánya. Kiadja Az OKP magyar agitációs és propaganda osztálya, Jekatyerinburg, 1920

A Pázmány Péter Tudományegyetem Orvostudományi Karán végzett orvostanhallgatók jegyzéke 1921–1951. Szerk. Molnár László. Semmelweis, Budapest, 2006 (A Semmelweis Orvostudományi Egyetem Levéltárának kiadványai 3. Promóciós könyvek III.) library.hungaricana.hu/

Sík Endre: A vihar a levelet… Zrínyi, Budapest, 1988

Sombor-Schweinitzer József, Dr. 1937-es előadása a radikális baloldali mozgalmakról. Közli: Konok Péter. Múltunk, 2003/2. 199-230.

Štajner, Karlo: 7000 jours en Sibérie. Gallimard, Párizs, 1983

Szamuely Tiborné Szilágyi Jolán: Emlékeim. Zrínyi, Budapest, 1966

Sztálin, J. V. művei, 9. k. Szikra, Budapest, 1952.

A Szovjetunió Kommunista Pártja kongresszusainak, konferenciáinak és központi bizottsági plénumainak határozatai. 1898–1954. II. rész. 1924–1930. Szikra, Budapest, 1954

A Szovjetunió Kommunista bolsevik Pártjának története. Rövid tanfolyam. Szikra, Budapest, 1954

A Tanácsok Országos Gyűlésének (1919. június 14.–1919. június 23.) Naplója. A Munkás- és Katonatanácsok gyorsirodájának feljegyzései alapján. Athenaeum, Budapest, 1919

Váry Albert: A vörös uralom áldozatai Magyarországon. Budapest, 1922

Visszaemlékezések a magyarországi 1918–1919-es forradalmak résztvevőitől. Vál., szerk., bev. és jegyz:. Petrák Katalin. Kossuth, Budapest, 1978. (Tanúságtevők, III/b.)

[Vujovits Vladimir]: Molnár János interjúja Vujovits Vladimirrel. Huszadik Század Emlékezete. Virtuális életútinterjú-gyűjtemény. hsze.hu/

Wayand Tibor: Önvallatás. Wayand Tibor fogságban írt visszaemlékezései 1945–1946. Szerk., jegyz., bev. Varga Krisztián. ÁBTL – Kronosz, Budapest – Pécs, 2019

Feldolgozások

Ablonczy Balázs: A kikötő lakói. Fiumei magyarok a két világháború között. Rubicon, 2018/3–4.

Akszjonov, Vaszilij Pavlovics: Moszkvai történet. Szerelem, élet és halál Sztálin csizmája alatt. Európa, Budapest, 2016

Alekszijevics, Szvetlana: Nők a tűzvonalban. Helikon, Budapest, 2016

Andreides Gábor: D’Annunzio és Mussolini a korai időkben. Mester és tanítvány? Grotius Közlemények, 2012. november 29.

Antal Tamás: A munkaügyi bíráskodás történetének kezdetei Szegeden (1918–1920). Acta Universitatis Szegediensis, 2016. 13–19.

Aranyossi Magda: Poll Sándor (1898–1937). Párttörténeti Közlemények, 1967/4. 182–196.

Bába Szilvia: Magyar identitás a tengerentúli diaszpórában. PTE BTK Interdiszciplináris Doktori Iskola, Pécs, 2015. Doktori disszertáció. idi.btk.pte.hu/ – PDF

Balogh István: Tengerre (izr.) magyar! – Magyar-zsidó emlékek az adriai pálmafák árnyékában. Yerusha. Zsidóság és kulturális antropológia. Online folyóirat, 2014/1.

Balogh Magdolna: Sinkó Ervin kommunistasága: a messianizmustól a titóizmusig. Múltunk, 2013/2. 145–164.

Bárány Ferenc: A munkáshatalom felszámolása és az ellenforradalmi rendszer kiépítése a Viharsarokban. In: Farkas József (szerk.): Tanulmányok Csongrád megye történetéből. 1919–1945. Csongrád Megyei Levéltár, Szeged, 1977. 7–48.

Baráth Magdolna: Kényszerek és választások. Viszontagságos világ a Szovjetunióban. Rubicon, 2008/1. 50–59.

Baráth Magdolna: „Manuilszkij hívat.” Gerő Ernő a Komintern központi apparátusában (1938–1941). Múltunk, 2019/2. 215–255.

Baráth Magdolna: Pártközi kapcsolatok (MKP–SZK(b)P), 1943–1947. Századok, 2000/6. 1335–1358.

Bárdonicsek Dominika: A szovjet büntetés-végrehajtás egy sajátos válfaja: a Gulag női táborai (1934–1953). PTE BTK, Pécs, 2021.

Bartal Csaba: A tolmács. Múlt-kor, 2012. tavasz

Bayerlein, Bernard. H.: Strukturen und Netzwerke der Kommunistischen Internationale un ihre Klassizifierung. In: Jahrbuch für Historische Kommunismusforschung., Aufbau Verlag, Berlin, 2004, 181–270

Bebel, August: A nő és a szocializmus. Népszava, Budapest, 1919

Bellér Béla: A Magyar Tanácsköztársaság iskolapolitikája. Pedagógiai Szemle, 1969/3. 218– 236.

Bellér Béla: Nemi felvilágosítás a Tanácsköztársaság iskoláiban. Pedagógiai Szemle, 1983/3. 260–271.

Bereczky Sándor, Dr.: Berzeviczy Gizella pedagógiai tevékenysége. Módszertani Közlemények, 1984/3. 183-186.

Bergyinszkih, Viktor: A Gulag történetének problémái. In: Gulag. A szovjet táborrendszer története. Szerk. Krausz Tamás. Pannonica, Budapest, 2001. 56–61.

Bihari Mór: Berzeviczy Gizella forradalmi pályafutása (1878–1954). Pedagógiai Szemle, 1964/1. 48–59.

Bódy Zsombor: Egy társadalmi osztály születése. A magántisztviselők társadalomtörténete. 1890–1938. L’Harmattan, Budapest, 2003

Bognár Iván: A Népjóléti Minisztérium és a Népjóléti Népbiztosság szervezete, 1917–1919. Levéltári Közlemények, 1966/2. 293–343.

Bognár Zsuzsa, H.: Goszthonyi Mária emlékkönyv 1893–1989. Somogy Megyei Múzeumok Igazgatósága, Kaposvár, 2004

Borsányi György: Ezernyolcszáz kartoték a budapesti baloldalról. Valóság, 1983/9. 19–31.

Borsányi György: Gondolatok a Kommunisták Magyarországi Pártjának történetéről (1918–1944). Múltunk, 1995/1. 3-37.

Borsányi György: Kun Béla. Politikai életrajz. Kossuth, Budapest, 1979

Borsányi György: A Magyarországi Vörös Segélyről. História, 1979/3. 9–10.

Borsányi György: A moszkvai emigráció. A magyar kommunista mozgalom Tanácsköztársaság-képének alakulása. História, 1989/6. 15–17.

Borsányi György: Zsidók a munkásmozgalomban. Világosság, 1992/2. 145–151.

Butler, Rupert: A sztálini terror eszközei. CSEKA – OGPU – NKVD – KGB 1917-től 1991-ig. Gabo, Budapest, 2008

Czeferner Dóra: Polgári-liberális, feminista nőszervezetek és sajtójuk az Osztrák–Magyar Monarchiában (1907–1918). Egyesületek, periodikák, tartalomelemzés. Doktori (PhD) értekezés. Pécs, 2020

Cser Palkovits István SJ: A szovjetnevelés csődje. Katolikus Szemle, 1937/11. 664–671.

Csonka Laura: A polgári demokratikus kormányok és a Tanácsköztársaság a vádlottak padján – különös tekintettel a Népbiztos-perre. Magyar Közigazgatás, 2018/1., különszám, 44–57.

Csto bilo poszle zapreta aborta v 1936 godu. Demoscop Weekly, 2005/221–222.

Csunderlik Péter: „Beszéljünk mi is oroszul, cselekedjünk mi is oroszul!” Az 1917-es oroszországi forradalmak hatása a Galilei Körre. Történelmi Szemle, 2018/3. 433–442.

Csunderlik Péter: Lukács György és a Szabadgondolat bolsevizmus-vitája. In: A forradalom végtelensége. Lukács György politika- és társadalomelmélete. Szerk. Böcskei Balázs. L’Harmattan, Budapest, 2017. 65–81.

Csunderlik Péter: Radikálisok, szabadgondolkodók, ateisták. A Galilei Kör története (1908–1919). Napvilág, Budapest, 2017

Daniels, Robert V.: Trockij, Sztálin és a szocializmus. A baloldali ellenzék és a szovjet kommunizmus kialakulása. Eszmélet, 1992/17. 116–140.

Dmitrijeva, Nyina A.: Lenin és az orosz értelmiség: 1922. A „filozófusok hajójának” áttekintő története. Eszmélet, 76. 2007/január, 156–183.

Donáth Péter: Pedagógusok az 1918–1919. évi politikai forgószélben. Trezor, Budapest, 2020

Életrajzok a bolsevizmus történetéből. Szerk. Béládi László – Krausz Tamás. ELTE ÁJK, Budapest, 1987

Engel, Barbara A.: Women in Russia, 1700–2000. Cambridge, Cambridge University Press, 2010

Élni emberül… A munkásmozgalom Zala megyei harcosai. Zala Megyei Lapkiadó, Zalaegerszeg, 1980

Erényi Tibor – Petrák Katalin: Czóbel Ernő (1886–1953). Párttörténeti Közlemények, 1986/4. 139–62.

Fazekas Csaba: A Fáber–Apáti-per. A Tanácsköztársaság „vallásügyi likvidáló biztosainak” felelősségre vonása 1920-ban. Győri tanulmányok. Tudományos Szemle, 24. 2001. 17–42.

Fedinec Csilla: Az ukrajnai holodomor mint genocídium. Pro Minoritate, 2020. tél. 116–125.

Firszov, Fridrih I.: Szekretnyie kodi isztorii Kominterna 1919–1943. Kraft +, Moszkva, 2007

Fitzpatrick, Sheila: A sztálinizmus: hatalom, család, közvélemény. In: A sztálinizmus hétköznapjai. Tanulmányok és dokumentumok a Sztálin-korszak történetéből. Szerk. Krausz Tamás. Nemzeti Tankönyvkiadó, Budapest, 2003. 152–211.

Frank László: Café Atlantis. Híradás egy elsüllyedt világból. Gondolat, Budapest, 1963

Frank Tibor: Kettős kivándorlás. Budapest–Berlin–New York, 1919–1945. Gondolat, Budapest, 2012

Friss Istvánné: A KMP, a KIMSZ és az ESZE nyomdáiról (1932–1936). Párttörténeti Közlemények, 1962/2. 149–162.

Gadanecz Béla – Gadanecz Éva: A Weisshaus Aladár vezette szocialista népmozgalom története (1927–1945). Múltunk, 1993/2–3. 68–115.

Gecsényi Lajos: Munkásmozgalmi életrajzgyűjtemények a helytörténetírásban. Párttörténeti Közlemények, 1975/3. 233–237.

Gecsényi Lajos: Törvényszéki és ügyészségi iratok, mint a Tanácsköztársaság történetének forrásai. Párttörténeti Közlemények, 1968/1. 127–139.

Gereben Ágnes: A szovjet cenzúrahivatal jelentései. Nagyvilág, 1999/3–4. 265–276.

Gereben Ágnes: Megtorlások a Szovjetunióban. Helikon, Budapest, 2013

Gergely Ferenc: A pedagógustársadalom fegyelmezése (1919–1926). Új Pedagógiai Szemle, 2014/9–10. 15–35.

Geri, Paolo: Scampoli di storia: la difesa della sede de “Il lavoratore” e del Cantiere San Marco. Bora.la, 2013. szeptember 9. bora.la/

Getty, J. Arch: „A túlkapásoktól tartózkodni kell.” Tömegterror és sztálini hatalomgyakorlás az 1930-as évek végén. In: A sztálinizmus hétköznapjai. Tanulmányok és dokumentumok a Sztálin-korszak történetéből. Szerk. Krausz Tamás. Nemzeti Tankönyvkiadó, Budapest, 2003. 233–255.

Gradszkova, Julia V.: “Obicsnaja” szovjetszkaja zsenscsina – ozbor opiszajnij identicsnosztyi. Szputynik+, Moszkva, 1998

Gyáni Gábor: A budapesti házicseléd-munkapiac működési mechanizmusai (1890–1941). Századok, 1983/2. 404–433.

Gyáni Gábor: Család, háztartás és városi cselédség. Magvető, Budapest, 1983

Gyáni Gábor: A nő élete – történelmi perspektívában. Bölcsészettudományi Kutatóközpont, Budapest, 2021

Györkei Jenő: A spanyolországi nemzetközi brigádok megalakulásának 40. évfordulójára. Hadtörténelmi Közlemények, 1976/3. 469–494.

Gyuris Ferenc: Az orosz ipar történeti fejlődésének politikai, ágazati és térbeli vonatkozásai. Tér és Társadalom, 2009/4. 173–187.

Hajdu Tibor: A Magyarországi Tanácsköztársaság. Kossuth, Budapest, 1969

Halmi József: A Galilei-per aktái. Esztendő, 1919. január. 81–118.

Hammerstein Judit: Oroszország magyar szemmel. Magyar írók Oroszország/Szovjetunió-tapasztalata az 1920–30-as években megjelent útirajzok tükrében. Károli Gáspár Református Egyetem Történelemtudományi Doktori Iskola, Budapest, 2020. Doktori disszertáció real-d.mtak.hu/ – PDF

Hatos Pál: Rosszfiúk világforradalma. Az 1919-es Magyarországi Tanácsköztársaság története. Jaffa, Budapest, 2021

Háy László: Negyven esztendő, amely megváltoztatta a világot. Társadalmi Szemle, 1957/6. 25-40.

Heltai Nándor: Sisa Miklós. Forrás, 1969/3. 47–52.

Hidvégi Jenő: Hernádi György. In.: Meghallói a törvényeknek. Szerk.: Szabolcsi Miklós–Illés László (Tanulmányok a szocialista irodalom történetéből 3.) Akadémiai, Budapest, 1973. 398–420.

Huhák Heléna: Agitátorok. Kommunista mozgósítás a pártállam kiépítésének mindennapjaiban (1948–1953). Jaffa, Budapest, 2022

Huszár Ágnes: Egy feminista a bolsevikok országában: Alekszandra Kollontaj. Alkalmazott Nyelvészeti Közlemények, 2008/1. 97–105.

Ignácz Károly: „A telefon rabszolgái” – Sztrájk a közszférában 1917 végén. elsovh.hu/

Ignácz Károly: Néptribun a parlamentbe – Fényes László riporterből képviselő lesz. elsovh.hu/

Illés Béla: Eltaposott emberek. In: Uő: Az aranyliba. Összegyűjtött elbeszélések. 1920–1964. Szépirodalmi, Budapest, 1965. 33–77.

Illés László: KGB akták vallomása magyar írói sorsokról. In: Uő: Az írott szó küldetése. Ezredvég, Budapest, 2010 (Z-könyvek)

Imre Magda: A Vörös Segély történetéhez. Párttörténeti Közlemények, 1983/3. 162-179.

International Communism and the Communist International 1919–1943. Ed.: Rees, Tim – Andrew Thorpe. Manchester University Press, Manchester, 1998

Jászi Oszkár: Fényes László emlékezete 1871–1944. Huszadik Század, 1948/1. 1–15.

Jemnitz János: Friedrich Adler pere (1917 május). In: A nemzetközi munkásmozgalom történetéből. Évkönyv. Magyar Lajos Alapítvány – Politikatörténeti Alapítvány, Budapest, 1992. 97–102.

Jemnitz János: Sljapnyikov, Alekszandr Gavrilovics (1893–1937). In: A nemzetközi munkásmozgalom történetéből. Évkönyv. 2012. Magyar Lajos Alapítvány, Budapest, 2011. 55–59.

Posztanovlenyie ot 19 nojabrja 1926 goda o vvegyenii v gyejsztvie kodeksza zakonov o brake, szemje i opeke. libussr.ru/

Jóni Eszter: A szovjet nő ikonológiája. A nőábrázolás változásai a szovjet plakátokon és képeslapokon. Eszmélet, 114. 2017. nyár, 85–100.

Kaba Eszter: „…nagyjából és általánosan harcoltunk mindenért”. Munkásnőegylet a századforduló Magyarországán. Múltunk, 2008/2. 8–18

Kékesdi Gyula: Négy ország viharaiban. Bebrits Lajos élete. Kossuth, Budapest, 1967

Kelen Jolán: Galilei-per a XX. században. Kossuth, Budapest, 1957

Kende Tamás: A szembesítés kínjai. Beszélő, 2006. március

Kenéz Péter: A Szovjetunió története a kezdetektől az összeomlásig. Akkord, Budapest, 2008

Kerekes Tamás: A letartóztatások esztétikája. Beszélgetőpartnerem: Alexander Szolzsenyicin. Káfé Főnix, 2015. február 26. ujkafe.website/

Kiss Károly: Nincs megállás. Kossuth, Budapest, 1974

Klinger, William: Un fronte unico da Trieste a Salonicco: La Venezia Giulia nella “Federazione Balcanica” (1918–1928). Quaderni, volume XXV, 2014. 221-253. hrcak.srce.hr/

Koch, Stephen: Kettős szerepben. Az értelmiség elcsábítása. Közép- és Kelet-európai Történelem és Társadalom Kutatásáért Közalapítvány, Budapest, 2014

Kolontári Attila: Adalékok a Gulág történetéhez. In: Emberek az embertelenség világában. A Gulág és a Gupvi. Szerk. Bognár Zalán – Muskovics Andrea Anna. Kairosz, Budapest, 2017. 26–51. (A Gulágkutatók Nemzetközi Társaságának évkönyve 2015–2017)

Kolontári Attila: A diplomáciai kapcsolatok felvétele Magyarország és a Szovjetunió között 1934-ben. Múltunk, 2004/3. 120–156.

Kolontári Attila: Magyar–szovjet diplomáciai, politikai kapcsolatok, 1920–1941. Napvilág, Budapest, 2009

Konok Péter: Az erőszak kérdései 1919–1920-ban. Vörösterror–fehérterror. Múltunk 2010/3. 72–91.

Korom Mihály: A magyar kommunista emigráció vezetőinek tevékenysége a Szovjetunióban a második világháború idején. Múltunk, 1997/2. 3–51.

Kosztyó Gyula: „A kommunizmusság nagyobb tért nem tudott hódítani.” A Tanácsköztársaság története Kárpátalján. Clio Intézet, Budapest, 2022

Kotkin, Stephen: A bolsevik Magnyitogorszk. A sztálinizmus hétköznapjai. In: Krausz Tamás (szerk.): A sztálinizmus hétköznapjai. Tanulmányok és dokumentumok a Sztálin-korszak történetéből. Nemzeti Tankönyvkiadó, Budapest, 2003. 92–151.

Kozáry Andrea: A „tett propagandája”. Az anarchisták az 1880-as években Magyarországon. Múltunk, 2000/4. 224–257.

Krausz Tamás: Gondolatok a szovjet emberről. Eszmélet, 123. 2019, 110–121.

Krausz Tamás: A Gulag aktualitása. In: Uő (szerk.): Gulag. A szovjet táborrendszer története. Pannonica, Budapest, 2001. 13–26.

Krausz Tamás: A „sztálini szocializmus”. In: Krausz Tamás (szerk.): A sztálinizmus hétköznapjai. Tanulmányok és dokumentumok a Sztálin-korszak történetéből. Nemzeti Tankönyvkiadó, Budapest, 2003. 266–290.

Krausz Tamás: A Szovjetunió története. Kossuth, Budapest, 2008

Kun Miklós: Hitler egykori bizalmasa a Kreml szolgálatában. Valóság, 2014/4. 92–103.

Lányi Sarolta: Feledni kár. Válogatott versek. Magvető, Budapest, 1975

Lecomte, Bernard: KGB. A szovjet titkosszolgálatok története. Corvina, Budapest, 2022

Legyőzhetetlen erő. A magyar kommunista mozgalom szervezeti fejlődésének 50 éve. Szerk. Erényi Tibor – Rákosi Sándor – Török Piroska. Kossuth, Budapest, 1968

Lengyel András: Gnózis és utópia. A naplóíró Sinkó Ervin. In: Uő: Utak és csapdák. Irodalom- és művelődéstörténeti tanulmányok. Tekintet, Budapest, 1994. 77–102.

Lenkei Júlia: „Azután dolgoznánk szépen együtt…” Száz éve született Bauer Ervin. Liget, 1990/3. 50–62.

Levy, Robert: Ana Pauker. A félreállítás. Korunk, 2003/2. 38–46.

Magyar Pedagógiai Lexikon. A Magyar Pedagógiai Társaság megbízásából Fináczy Ernő és Kornis Gyula közreműködésével szerkesztette Kemény Ferenc. Révai, Budapest, 1933

McEvans, Paul: Szovjet nők a frontvonalban. Múlt-kor, 2017. tavasz

Mészáros Márta: Napló magamról. Pelikán, Budapest, 1993

Mezei Bálint: A felszabadulás ára: a Szovjetunió második világháborús katonai-gazdasági teljesítménye és veszteségei. Eszmélet, 124. 2019. 24-40.

Mihalik István: Lenin Válogatott Művei első magyar nyelvű kiadásának történetéhez. Párttörténeti Közlemények, 1980/1. 132–141.

Murmanceva, V. Sz.: Szovjetszkije zsenscsini v Velikoj Otecsesztvennoj Vojne. Miszl, Moszkva, 1974. militera.lib.ru/

Müller Ildikó: A Budapesti Tudományegyetem nőhallgatóságának társadalmi összetétele (1896–1914). Korall, 2001/3–4. 203–220.

Müller Ildikó: Nők iskolája. Az első magyar leánygimnázium oktatói és diákjai (1896–1917). In: Bódy Zsombor, Mátay Mónika, Tóth Árpád (szerk.): A mesterség iskolája. Tanulmányok Bácskai Vera 70. születésnapjára. Osiris, Budapest, 2000. 202–226.

Nagy Adrienn: Fiume dualizmuskori oktatásügye és a Magyar Királyi Kiviteli Akadémia. A magyarosítás és szakoktatás kiépítése. Korall, 2014/56. 118-145.

Nagy Eta: Fonyó Sári (1891–1949). Pártélet, 1981/4. 92–93.

Nagy Szabolcs: A tanácsköztársaság szereplői ellen lefolytatott bűnperek. Újkor.hu, 2017. szeptember 8. ujkor.hu/

Onagy Zoltán: Lektűr és dráma = Szilvási Lajos. Irodalmi Jelen, 2011. január 13. irodalmijelen.hu/

Ormos Mária: A katedrától a halálsorig. Ágoston Péter, 1874–1925. Napvilág, Budapest, 2011

Paksy Zoltán: Hadifogolytáborból internálótábor. A traumák nyomán átalakuló Magyarország új intézményei. In: 1916 – A fordulat éve? Tanulmányok a Nagy Háborúról. Szerk. Egry Gábor – Kaba Eszter. Napvilág, Budapest, 2017. 157–193.

Papp Barbara – Sipos Balázs: Modern, diplomás nő a Horthy-korban. Napvilág, Budapest, 2017

Pelles Márton: Kapu a világtengerre: ilyen volt a régi Fiume I. Mandiner, 2018. szeptember 30. mandiner.hu/ (Utolsó letöltés: 2022. szeptember 15.)

Pető Andrea: „Minden tekintetben derék nők.” A nők politikai szerepe és a nőegyletek Magyarországon a két világháború között. In: Szerep és alkotás. Női szerepek a társdalomban és az alkotóművészetben. Szerk. Nagy Beáta – S. Sárdi Margit. Csokonai, Debrecen, 1997, 269–275.

Pető Andrea: A nők és a férfiak története Magyarországon a hosszú 20. században. Szociális és Családügyi Minisztérium, Budapest, 2008

Petrák Katalin: Biermann István (1891–1937). Párttörténeti Közlemények, 1971/4. 151–171.

Petrák Katalin: Emberi sorsok a 20. században. Magyar hadifoglyok és emigránsok a Szovjetunióban a két világháború között. Napvilág, Budapest, 2012.

Petrák Katalin: Garai Károly (1899–1942). Párttörténeti Közlemények, 1982/4. 176–197.

Petrák Katalin: Hevesi Ákos (1884-1937). Párttörténeti Közlemények, 1976/1. 148–169.

Petrák Katalin: Magyarok a Szovjetunióban, 1922–1945. Napvilág, Budapest, 2000

Petró András: Illő éppen róluk szólni. Pedagógiai Szemle, 1968/11. 961–964.

Posztanovlenyie ot 19 nojabrja 1926 goda o vvegyenii v gyejsztvie kodeksza zakonov o brake, szemje i opeke. libussr.ru/

Požar, Petar: Jugosloveni, žrtve staljinističkih čistki. Nova knjiga, Beograd, 1989 znaci.org/

Prantner Zoltán: Nemzeti számonkérés Tolna megyében, „igazság-szolgáltatás” Prónay-módra. In: Csoportosulás, lázadás és a társadalom terrorizálása. Szerk. Jámbor Orsolya. Rendőrség Tudományos Tanácsa, Budapest, 2019. 173–193. (Rendészettörténeti tanulmányok, 2.) archive.bm-tt.hu/ – PDF

Rainer M. János: Nagy Imre. Politikai életrajz. 1956-os Intézet, Budapest, 1996

Reiss, Johannes: Blüh Adolfo – 1922. Koschere Melange. Das Blog des Österreichischen Jüdischen Museums. ojm.at/

Réti László: Adalékok a Magyar Tanácsköztársaság pénzügyi politikájához: a Pénzügyi Népbiztosságnak az Országos Levéltárban őrzött iratai alapján. Levéltári Közlemények, 1963/1. 47–70.

Romsics Ignác: Sisa Miklós levelei Buday Dezsőhöz. Adalékok a Galilei Kör és a Szabadgondolat történetéhez. Forrás, 1979/3. 84–85.

Rózsás János: Gulag lexikon, Püski, Budapest, 2000

Ruszoly József: Két forráskiadvány a szovjet-orosz állam- és jogtörténet kezdeteiről. Jogtudományi Közlöny, 1982. július, 548–549.

Sáska Géza: A pedagógiai normák változása az 1920-as, 30-as évek Szovjet-Oroszországában. Pedagógiatörténeti Szemle, 2015/1. 31–52.

Schiller Erzsébet: Kedves Rákosi elvtárs! Balázs Béla és Rákosi Mátyás levélváltása a Szovjetunióban. 2000, 2015/10. 20–33.

Schmidt Mária: A harmincas évek magyar cionista mozgalma a rendőrségi megfigyelés tükrében. Történelmi Szemle 1987–1988, 339–350.

Seres Attila: Szovjet diplomaták Magyarországon, 1924–1941. Múltunk, 2006/3. 35-70.

Shafir, Michael: Emberarcú sztálinizmus? Korunk, 2003/2. 47–63.

Siklósné Kosztricz Anna: Ösztöndíjasok a Szovjetunióban 1945–1960. Budapest, 2016. doktori.btk.elte.hu/ – PDF

Simonelli, Federico Carlo: Fiume és Moszkva között: D’Annunzion-diplomácia és a Szovjetunió Oroszország. Az Adriai kutatások magazinja (Fiume), 1–6 (2013). 48–49

Sinkó Ervin: Egy regény regénye. Moszkvai naplójegyzetek (1935-1937). Fórum, Újvidék, 1961. (Sajtó alá rendezte és a szöveget gondozta: Bosnyák István)

Sipos András: „Cipőtalpaláshoz a házbizalmi igazolása nem szükséges”. Budapesti Levéltári Mozaikok, 2020/7. bparchiv.hu/

Sipos Péter: A konspiráció mítosza. Beszélő, 1995/29. 41–43.

Sipos Péter: Legális és illegális munkásmozgalom (1919–1944). Gondolat, Budapest, 1988

Somlai Péter: A szabad szerelemtől az ellenőrzött magánéletig. Családpolitika a Szovjetunióban 1917 után. Társadalmi Szemle, 1990/6. 25–40.

Sonnevend Péter: A sztálini önkényuralom áldozata: a szovjet közkönyvtárak a második világháborúig (1928–1941) 1. rész. Könyvtári Figyelő, 2013/4. 785–800.

Szabó Ágnes: A Csuvara-ügy. Részletek Prónay Pál naplójából. Párttörténeti Közlemények, 1962/3. 133–144.

Szabó Ágnes: A népbiztos-per 40. évfordulójára. Párttörténeti Közlemények, 1960/4. 185–186.

Szabó Csaba: A diktatúrák iskolapolitikája. Vigilia, 2018/11. 802–812.

Szabó Gyula: A szocialista nőmozgalom útja Baranyában 1921-ig. In: Janus Pannonius Múzeum Évkönyve, 1964. Szerk. Dankó Imre. Janus Pannonius Múzeum, Pécs, 1965. 297–312.

Szabó Miklós: Az orosz nevelés története (988–1917). Budapest-Csíkszereda, Akadémiai – ProPrint, 2003

Szapor Judit: Feministák és „radikális asszonyok” – Női politikusok az 1918-as demokratikus forradalomban. In: Nők a modernizálódó magyar társadalomban. Szerk. Gyáni Gábor – Séllei Nóra. Csokonai, Debrecen, 2006. 254–277.

Szapor Judit: A magánszférától a politikai közéletbe: a női politizálás története kezdetektől 1945-ig. In: A nő és a politikum. A nők politikai szerepvállalása Magyarországon. Szerk. Palasik Mária. Napvilág, Budapest, 2007. 129–144.

Szapor Judit: A világhírű Polányiak. Egy elfelejtett család regényes története. Aura, Budapest, 2017

Szántó Gábor András: Matheika János (1895–1940). In: „Vár egy új világ”. Szerk. Illés László – József Farkas. Akadémiai, Budapest, 1975. 192–230. (Tanulmányok a szocialista irodalom történetéből IV.)

Szántó Gizella Huszár Józsefné életrajza. In: Élni emberül… A munkásmozgalom Zala megyei harcosai. Zala Megyei Lapkiadó Vállalat, Zalaegerszeg, 1980. 445.

Szegvári Katalin, N.: Út a nők egyenjogúságához. Kossuth–Magyar Nők Országos Tanácsa, Budapest, 1981

Szeri Árpád: Fiume: kőbe zárt magyar múlt. Nemzetek nyughelye a kozalai temetőben. Barátság, 2008/2. 5649-5653. nemzetisegek.hu/ – PDF

Székely Gábor: Diktátorok árnyékában. Georgi Dimitrov. In: Közép-európai arcképcsarnok, 20. század. Szerk. Lukács István – Majoros István. ELTE Új- és Jelenkori Egyetemes Történeti Tanszék, Budapest, 2018. 359–373.

Székely Gábor: A Kirov-gyilkosság. Nyomozóbizottságok, politikai prekoncepciók és a valóság. In: Rendszerváltások kortársa és kutatója. Tanulmánykötet Izsák Lajos 70. születésnapjára. Szerk. Erdődy Gábor. ELTE Eötvös, Budapest, 2013. 450–455.

Székely Gábor: A Komintern és a fasizmus 1921–1929. Kossuth, Budapest, 1980

Szilágyi Gábor: „Guruló rubelek” – A kommunista pártfinanszírozás titkos útjai a hidegháborúban. Budapest, 2016. edit.elte.hu/

Szolovjov, O. E.: Predsesztvennyik TASZSZ. Voproszi isztorii, 1972/12. 195–199.

Szolzsenyicin, Alekszandr: Rákosztály. Árkádia, Budapest, 1990.

Szögi László: A nők egyetemi tanulmányainak kérdése a Budapesti Orvostudományi Karon 1896–1926. Orvostörténeti Közlemények, 115–116. 1986. 139–142.

Sztikalin, Alekszandr – Szereda, Vjacseszlav: Lukács György a Lubjankán. A filozófus életrajzának egyik tisztázatlan rejtélye. In: Gulag. A szovjet táborrendszer története. Szerk. Krausz Tamás. Pannonica, Budapest, 2001. 117–120.

Tömöry Márta: Duczyńska Ilona feljegyzései az 1918-as januári sztrájk előzményeiről. Történelmi Szemle, 1958/1–2. 154–173.

Varga Krisztián: Ellenség a baloldalon. Jaffa, Budapest, 2015

Vásárhelyi Miklós: Álmok városa, Fiume. Európai utas, 1991/3. 35–42.

Vasziljev, Borisz: A hajnalok itt csendesek. Európa, Budapest, 1974

Weil, Jiří: Moszkva – A határ. Budapest, Park, 2018

Zalai Katalin: A nők baljós térfoglalása. A nők gazdasági mobilizációja az első világháború idején. In: 1916 – A fordulat éve? Tanulmányok a Nagy Háborúról. Szerk. Egry Gábor – Kaba Eszter: Napvilág, Budapest, 2017. 229–264.

Zalai Katalin: Háborús „nőügyek”. In: Háborús mindennapok – mindennapok háborúja. Magyarország és a Nagy Háború – ahogy a sajtó látta (1914–1918). Szerk. Kaba Eszter. Napvilág, Budapest, 2018. 225–249.

Zimmermann, Susan: Die bessere Hälfte? Frauenbewegungen und Frauenbestrebungen im Ungarn der Habsburgermonarchie 1848 bis 1918. Promedia – Napvilág, Bécs – Budapest, 1999

Zimmermann, Susan: Hogyan lettek feministák? Gárdos Mariska és Schwimmer Rózsika a századforduló Magyarországán. Eszmélet, 32. 1996. 57–92.

Újságok, folyóiratok

8 Órai Ujság

A Hét

A Magyar Detektív

Az Est

Az Ujság

Budapesti Hírlap

Dunántúl

Előre

Esztergom és Vidéke

Friss Hírek

Friss Ujság

Honi Ipar

Hivatalos Közlöny, 1919

Hódmezővásárhely

Jövő

Kecskeméti Közlöny

Kiskunhalas Helyi Értesítője

Körösvidék

Magyar Hírlap

Magyar Narancs

Magyar Nemzet

Magyar Szemle (Berlin)

Magyar Szó (Újvidék)

Magyarországi Rendeletek Tára, 1918

MTI Napi Hírek

Munkás

Nemzeti Ujság

Népszabadság

Népszava

Néptanítók Lapja

Nőmunkás

Orvosok Lapja

Pesti Hírlap

Pesti Napló

Pécsi Lapok

Pécsi Közlöny

Sarló és Kalapács (Moszkva)

Szeged

Szegedi Friss Ujság

Szegedi Napló

Székely Nép

Tanácsköztársaság. Hivatalos Lap

Tolnai Világlapja

Uj Előre

Világ

Képek jegyzéke

1. kép A zalaegerszegi internálótáborból fogolycserével szabadult politikai foglyok negyedik csoportja. A csoport női tagjai: Szántó Rózsa, Szántó Elza, Gálos Lenke, Jankolovics Róza, Nagy Zsuzsa. Riga, 1922 (Czóbel Ernő gyűjteménye, PIL 303. f.)

2. kép A Természetbarátok Turista Egyesületének (TTE) túrája. Szúnyog-sziget, 1929. Az illegális kommunista mozgalomban részt vevő fiatalok találkozó- és képzési helye. (PIL 949. f. 91.)

3. kép Egy szovjet tengeri nyaralóhelyen, a Boross házaspár és a barátaik. [1930-as évek] (A család birtokában)

4. kép Mathejka Jánosné Arvale Rita lágerbüntetése után és száműzetése előtt, 1949 ((PIL 897. f. 75.)

5. kép Az Arvale lányok: Júlia, Elena, Liza, Rita, Mimi Edit (A család birtokában)

6. kép Blüh Adolf és a felesége, Berta, Fiume, 1891 (A család birtokában)

7. kép Júlia, Elena, Liza, Budapest, 1918 (A család birtokában)

8. kép Júlia és Sisa Miklós (A család birtokában)

9. kép Rita a barátokkal, Bécs, 1926 [január] (A család birtokában)

10. kép Radomir Vujović (A család birtokában.)

11. kép Molnár René, Rita, Mathejka János, [Bogdány Rózsi] (A család birtokában)

12. kép Kata és Vladimir 1937-ben (A család birtokában)

13. kép A Boross család, Moszkva, 1930-as évek (A család birtokában)

14. kép Júlia, Kata és Márió Moszkvában, 1943/44 (A család birtokában)

15. kép Rita a száműzetésben, Szevero Jenyiszejszk, 1950-es évek eleje (A család birtokában)

16. kép Lengyel Gizella névre kiállított szovjet útlevél, vízummal a hazatéréshez, 1948 (PIL 768. f. 26.)

Kiadta a Napvilág Kiadó
Budapest, 2023.
Elektronikus kiadás

A kiadásért felel
a Napvilág Kiadó ügyvezető igazgatója
Felelős szerkesztő Klopfer Judit
Felelős szerkesztő Gellériné Lázár Márta
Névmutató Darvasi Piroska
Névmutató Nagy Lajos
Borítóterv Janković Milán
Művészeti vezető Borbáth Gábor
Elektronikus könyv Nagy Lajos

www.napvilagkiado.eu

ISBN 978 963 338 532 6

Felhasznált betűtípusok:
Noticia Text – SIL Open Font Licence