Konfliktuskezelés a párok lelkigondozásában

A resztoratív modell gyakorlata

James N. Sells és Mark A. Yarhouse

részlet

Harmat
Budapest, 2024

Originally published in English under the title Counselling Couples in Conflict

Copyright © 2011 by James N. Sells and Mark A. Yarhouse, published by InterVarsity Press, 430 Plaza Drive, Downers Grove, IL 60559, USA. www.ivpress.com.

All rights reserved.

Hungarian edition © Harmat Kiadó, 2024

All rights reserved. Minden jog fenntartva.

Fordította: Radó Nóra

Szakmailag ellenőrizte: Jáki Zsuzsanna

ISBN (epub) 978 963 288 883 5

ISBN (mobi) 978 963 288 884 2

A bibliai idézeteket az új fordítású Biblia javított kiadásából vettük át (Budapest: Kálvin, 2019).

E kiadvány a kiadó írásos engedélye nélkül sem részben, sem egészben nem másolható, nem sokszorosítható, nem tárolható visszakereshető rendszerben, nem tehető közzé sem elektronikus, sem más formában.

Tartalom

Előszó a magyar kiadáshoz

A szerzők előszava

ELSŐ RÉSZ – BEVEZETÉS A HÁZASSÁGI TANÁCSADÁSBA

1. A házasság kihívások előtt

2. Konfliktus: három az egyben

3. A házasság mint egység

4. A segítő szakember határai: odaadással, de túlzott bevonódás nélkül

MÁSODIK RÉSZ – A KONFLIKTUS ÉS A HELYREÁLLÍTÁS FOLYAMATA

5. Fájdalom és védekezés

6. Támadás és sérülés

7. Kegyelem és igazságosság

8. Empátia és bizalom

9. Megbocsátás

HARMADIK RÉSZ – HÁZASSÁGI TANÁCSADÁS A GYAKORLATBAN

10. A szexualitás kifejező művészete

11. A szülői szerep

12. Szexuális hűtlenség

13. Válás és mozaikcsaládok

14. Szerhasználat és viselkedéses függőségek

15. Utószó

Jegyzetek

Név- és tárgymutató

Előszó a magyar kiadáshoz

Hazánkban sokféle segítő hivatás foglalkozik a párkapcsolatokkal és a családokkal, ez a könyv nekik szól. Ugyanakkor a könyv megértéséhez érdemes néhány szót szólni a magyar és az egyesült államokbeli professziók és a rájuk vonatkozó szóhasználat különbségéről.

Hazánkban a családokkal foglalkozó szakemberek közé tartoznak – a tejesség igénye nélkül, csak a családok érzelmi-kapcsolati nehézségeire fókuszáló segítségnyújtási formákat sorolva – a család-pszichoterapeuták, akik pszichoterápiás szakképzettséggel is rendelkeznek, és olyan családok ellátására is fel vannak vértezve szaktudással, amelyekben egy vagy több családtag mentális betegséggel küzd. A családterapeuták és családkonzulensek kompetenciaköre szűkebb, ők a pszichiátriai problémával nem rendelkező párok és családok segítésére hivatottak, és a kapcsolati nehézségek széles spektrumában nyújtanak segítséget a hozzájuk fordulóknak. Új hivatásnak számít hazánkban a házasság- és család-lelkigondozók köre, akik teológiai képzettséggel, lelkigondozói alapismeretekkel és gyakorlattal, továbbá párok kísérésére vonatkozó speciális elméleti és gyakorlati felkészültséggel rendelkeznek, és a spirituális dimenzió integrálásával kísérik a hozzájuk fordulókat. Tevékenységük magában foglalja nemcsak a lelkigondozói beszélgetéseket, de a gyülekezeti alkalmakon, közösségekben, csoportokban végzett lelkigondozói szolgálatokat is, melyekre a speciális képzésük szintén felkészíti őket.

Az Egyesült Államokban is többféle professzió és hagyomány létezik a családok segítésében. Ezek között kell megemlítenünk a licenc vizsgát tett, pszichoterápiás kompetenciával tevékenykedő pár- és családterapeuták körét (LMFT, azaz Licensed Marriage and Family Therapist), illetve a tanácsadók körét (counselor), akik egyéneket és párokat is kísérnek (párokkal való munkájuk körülbelül a hazai családterapeuta végzettségnek és gyakorlatnak feleltethető meg). A tanácsadók egy része kifejezetten keresztény tanácsadói (Christian counselor) képzettséggel rendelkezik, amely magában foglalja a teológiai alapismereteket, valamint a spiritualitás integrációjának készségét és eszköztárát is. Az ő tudásuknak és gyakorlatuknak itthon leginkább a házasság- és család-lelkigondozók képzettsége feleltethető meg. Az Egyesült Államokban is vannak lelkigondozók (pastoral counselor), a fogalom azonban kétféleképp használatos, akárcsak nálunk. Lelkigondozónak nevezik adott esetben azokat a lelkészeket is, akik hivatásukból fakadóan segítő beszélgetéseket folytatnak, speciális pszichológiai, párterápiás képzésben azonban nem részesültek – ők a laikus lelkigondozók. Ilyen értelemben Magyarországon is használjuk a fogalmat. A professzionális, terápiásan képzett lelkigondozó fogalmának leginkább a clinical pastoral counselor kifejezés feleltethető meg az angolszász területeken és szakirodalomban.

Hogyan jelenik meg mindez Sells és Yarhouse könyvének magyar nyelvű kiadásában? A szerzők többnyire a counselor (tanácsadó), illetve a marital counselor (házassági tanácsadó) kifejezést használják a párokkal foglalkozó szakemberek megnevezésére. Ezt általában a „segítő szakember” kifejezéssel fordítottuk, vagy a szövegkörnyezetnek megfelelően a terapeuta, illetve a lelkigondozó kifejezést használtuk a hazai gyakorlatnak megfelelően. A könyv sokszor utal „laikus tanácsadókra” is, azokra a lelkészekre, lelkigondozókra, akik speciális terápiás képzettséggel nem rendelkeznek – őket az egyszerűség kedvéért lelkészként, lelkipásztorként említettük a magyar szövegben, hogy ne keveredjen össze a leírásuk a professzionális (adott esetben házasság- és család-)lelkigondozókéval.

Ami közös, az a szakmai nyelvezet: a könyv olvasása során bátran hagyatkozhatunk korábbi ismereteinkre az egyes családterápiás iskolák elméleti fogalomrendszerére és gyakorlatára vonatkozóan. Sells és Yarhouse könyve három fő forrásból merít, ezek integrációjára épít: Susan M. Johnson érzelemfókuszú párterápiájára (ÉFT), Böszörményi-Nagy Iván kontextuális családterápiájára, és Terry Hargrave resztoratív terápiás megközelítésére. Mindezek egységes rendszert alkotva vezetik végig az olvasót a párkapcsolati konfliktusok mély rétegeinek megértésében, és a kapcsolati resztoráció, kapcsolati helyreállítás lépéseinek felvázolásában. A könyv szakemberek és laikusok számára is könnyen érthető és olvasmányos, célcsoportja magában foglalja általában véve a családokkal foglalkozó segítőket, legyenek akár professzionális családterapeuták, lelkigondozók, akár külön ilyen irányú végzettséggel nem rendelkező tanácsadók, lelkészek. A szerzők által ismertetett elmélet és módszertan a spiritualitás integrációjára is épít, ugyanakkor a bemutatott intervenciók értelmezhetők és alkalmazhatók világnézettől függetlenül is. Az esetleírások pedig hatékonyan segítik az olvasót az egyes fejezetekben kifejtett témák alkalmazásában, akár az önreflexió, akár a segítő hivatás gyakorlása során. Remélem, hogy ez az előszó érthetőbbé és követhetőbbé teszi a leírásokat, esetbemutatásokat, illetve segít megvilágítani az egyes szakmák helyét és szerepét a házasságok és a családok segítésében. Így kívánok az olvasónak emberi és szakmai gazdagodást a könyv olvasása során.

Jáki Zsuzsanna PhD

klinikai szakpszichológus,

családterapeuta, katolikus hitoktató

A szerzők előszava

Könyvünk elsősorban házaspárokkal dolgozó lelkészeknek és keresztény tanácsadóknak szól. A hozzájuk forduló párok megbízható szövetségest, vezetőt, bátorítót, segítőt keresnek. Ön pedig ehhez két nélkülözhetetlen eszközzel is rendelkezik: egyrészt kiforrott álláspontja van arról, milyen a jól működő házasság. A Szentírás és az emberi fejlődés tanulmányozásán keresztül tisztában van a házasság erejének jelentőségével a család, a közösség, az egyház és a társadalom számára. Másrészt, a segítő együttérzésével közelít a párokhoz. Látja az arcukon a fájdalmat, hallja a hangjukban a csalódottságot vagy a kétségbeesést. Az elesettekről való gondoskodás része hivatásának. Azonosul azzal az elhívással, amiről Ézsaiás próféta beszélt, hogy örömhírt vigyen a szenvedőknek, és meggyógyítsa a megtört szívűeket (Ézsaiás 61,1).

Ám még ezekkel a nélkülözhetetlen hozzávalókkal együtt is előfordulhat, hogy felkészületlennek érzi magát, ha olyan párokkal kell együtt dolgoznia, akik megrekedtek a harag, a sérelmek, a csüggedés vagy a csalódottság sémájában. Lehet, hogy az együttérzés szintje magas, a fejlődés mégis lassú lesz. Valószínűleg van elképzelése arról, hogy mire van szüksége a párnak, akik segítségért fordulnak önhöz, de lehet, hogy nincsenek meg a megfelelő eszközei vagy felkészültsége ahhoz, hogy hatékonyan támogassa a párt ennek elérésében. A haladás hiánya pedig visszavetheti a lelkesedését ebben a fontos munkában. Sokakkal találkoztunk a segítő hivatásban, akik igyekeznek elkerülni a közvetlen – „tűrjük fel az ingujjunkat, és veselkedjünk neki” típusú – munkát a párokkal, mert híjával vannak az elméleti és módszertani tudásnak, amivel a kapcsolati sebekből való gyógyulást segíthetnék.

Pszichológusokként, akik családokkal dolgozunk, arra törekszünk, hogy keresztény hitünket a terápiás gyakorlatunkba integráljuk. Könyvünkkel az a célunk, hogy átadjuk a terápiás folyamatról szerzett ismereteinket, amelyek olyan rendszerszemléletű családterápiás megközelítéseken alapulnak, mint a kontextuális, az érzelemfókuszú és a tárgykapcsolati családterápiák. Az ismeretek átadásán túl szeretnénk segíteni az olvasóknak abban, hogy a kapcsolati megújulást és helyreállítást kereső házaspárokkal folytatott munkájuk sikeres legyen. Ön lelkipásztorként vagy keresztény terapeutaként egyedülálló helyzetben van ahhoz, hogy támogatást nyújtson, elősegítse a gyógyulást, és közvetítse Isten kegyelmét a bajban lévő házaspároknak. A házasság helyreállítása sokrétű és összetett feladat. A sérelmek általában mélyen gyökereznek, a problémák többnyire nem egyszerűek, és a megoldás nem következik be egyik napról a másikra. De bepillantást nyújthatunk abba, hogy milyen lehet a házasság Isten elgondolása szerint, és stratégiát kínálhatunk a sikerhez.

A könyv három részre tagolódik. Az első rész a konfliktuskezelés előkészületeit járja körbe. Először megvizsgáljuk a házasság intézményének állapotát a 21. századi észak-amerikai társadalomban, és látni fogjuk, milyen jelentős kihívásokkal néz szembe a házastársi kapcsolat modern kultúránkban.

A második fejezetben a házastársi konfliktus komplexitásáról lesz szó, amelyet az esetek többségében sem megérteni, sem megoldani nem könnyű. Ha könnyű lenne, ránk nem is volna szükség. A konfliktusok általában párhuzamosan több szinten zajlanak, amitől az az érzésünk támadhat, hogy két lépést teszünk előre, hármat hátra, ez pedig néha a legjobb segítő szakembereket is elbátortalanítja.

A harmadik fejezetben bevezetjük a kapcsolati egység, a „mi” fogalmát. A sikeres házasság alapja az a struktúra, amelyre a kapcsolat épül. Úgy tűnik, a segítő szakemberek túl gyorsan túllépnek a kapcsolati egység jelentőségének ismertetésén, és inkább a konfliktus részleteire koncentrálnak. Ha a párnak nincs „közös víziója” a házasságról, akkor félő, hogy a tanácsadó csupán tüneti kezelést nyújt, ami egy ideig működik, de a problémák hamarosan újra jelentkeznek.

Végül a negyedik fejezetben a határok és a szakmai korlátok fontosságát hangsúlyozzuk a lelkészek és a terapeuták számára. A segítő szakembereknek szükségük van bizonyos határok betartására ahhoz, hogy a terápia gyakorlatát és menetét az elfogulatlanság és a méltányosság medrében tartsák.

A könyv második része a konfliktus és a helyreállítás ciklusaira összpontosít. Képzeljen el két koncentrikus kört – egy kisebb kört egy nagyobb körön belül. A legtöbb házastársi konfliktus a belső ív körül forog, amit a fájdalom, a védekező magatartás és a sérelmek hajtanak. De a párok a külső körön keresztül dolgozhatják fel a problémáikat, amely kegyelemből, igazságosságból, empátiából, bizalomból és megbocsátásból áll. Az ötödik, hatodik, hetedik, nyolcadik és kilencedik fejezet bemutatja azt a folyamatot, amely vagy állandósítja a kapcsolati konfliktusokat, vagy megváltoztatja ezek irányát a széthúzástól a megbékélés felé.

Végül a harmadik rész a konfliktus-helyreállítás modelljének alkalmazását vizsgálja. Bár a konfliktusok minden házaspárnál egyedi módon zajlanak, mégis felismerhetők bizonyos mintázatok, amelyek hasonló körülmények között felbukkannak. Ezekben a fejezetekben számba vesszük azokat a házassági feszültségeket, amelyek a szexualitás (tizedik fejezet), a szülői szerep (tizenegyedik fejezet), a szexuális hűtlenség (tizenkettedik fejezet), a válás és a mozaikcsaládok (tizenharmadik fejezet), valamint a szerhasználat és a viselkedési függőségek (tizennegyedik fejezet) körül merülnek fel. Minden fejezetben sorra vesszük az egyes témáknál jellemzően felmerülő problémákat, valamint a második részben leírt kapcsolati konfliktuskezelési ciklusokhoz köthető jellemző tényezőket.

A könyv egészén keresztül igyekszünk hangsúlyozni a lelkész/segítő szakember és a párok kapcsolatának fontosságát. A házastársi konfliktusok hatékony kezeléséhez többre van szükség a figyelmes hallgatás és az empatikus visszatükrözés gyakorlásánál. Elengedhetetlen, hogy a házaspár és a segítő szakember között erős mentori kapcsolat jöjjön létre.

Első rész

BEVEZETÉS A HÁZASSÁGI TANÁCSADÁSBA

1 A HÁZASSÁG KIHÍVÁSOK ELŐTT

A házasság a társadalom elsődleges köteléke.

Cicero

Teszong-tong talán a legrosszabb hely a földkerekségen, ahol csak ember élhet. Egy elhagyatott falu Dél-Koreában, amely észak-koreai „testvérvárosa”, Kidzsong-tong mellett fekszik. Az észak-koreai oldalon valójában senki sem él, de Teszong-tongban nagyjából kétszáz földműves dolgozik a szántóföldeken, ahogy azt őseik tették évszázadokon át. És mindezt több mint egymillió felfegyverzett katonával és robbanószerekkel körülvéve teszik, ami súlyosan veszélyezteti a következő termés minőségét. Csendben végzik a munkájukat, remélve, hogy nem esik bántódásuk a két hadban álló fél között.

Némileg hasonló, bár kevésbé drámai helyzetbe képzeljük önöket, lelkipásztorokat, hivatásos terapeutákat és laikus tanácsadókat – két fél között, akik hadat üzentek egymásnak. Amikor a két oldal találkozik rendelőjük semleges zónájában, gyakran szinte vágni lehet a feszültséget. Mindenki tudja, hogy egy félreérthető mozdulat vagy egy rosszul megválasztott megjegyzés berobbanthatja az évek során telítődött puskaporos hordót.

A párokkal dolgozó szakemberek tapasztalatból ismerik a házassági „hidegháborút”. Akár tisztában vannak a házasságok jelenlegi állapotát tükröző adatokkal, akár nem, a lelkészek és a segítő szakemberek hetente találkoznak olyan párokkal, akiknek a házassága kultúránk változásait tükrözi. Néha egy csatatér kellős közepén érezhetik magukat. A házasság jelentése és értéke sokak számára megváltozott, és a két oldal farkasszemet néz egymással. A házaspárok az otthonukban zajló állóháborútól megviselten érkeznek a lelkigondozóhoz. Talán már különköltöztek, és nem tudják, hogy a megbékélés egyáltalán lehetséges-e. Más párok azzal az elvárással keresik fel a lelkipásztort, hogy áldását adja a válásra, amit elkerülhetetlennek tartanak. Sok házaspár az anyagiak okozta stresszel, kommunikációs problémákkal vagy szexuális nehézségekkel küzd, ami megterheli a kapcsolatukat. Mások szexuális hűtlenséggel, a pornográfia használatával vagy a túlterheltség és az állandó időhiány nyomásával néznek szembe. Mindennek közepén foglal helyet ön – a lelkipásztor, a párterapeta vagy a laikus tanácsadó – fehér zászlóval és a keresztény üzenet reményével felvértezve, és azzal a feladattal, hogy békét teremtsen a szembenálló haderők között.

A DOLGOK ÁLLÁSA

Milyen állapotban van napjainkban a házastársi egység? Pontosan mivel küzdenek manapság a házasságok? Mennyire rossz a helyzet? Hozhat-e változást a tanácsadás a családok életében? És ha igen, hogyan? Ezek azok a kérdések, amelyek komoly fejtörést okoznak a a lelkigondozóknak. Fontos, hogy képet alkossunk a dolgok állásáról, miközben azt is fel kell ismernünk, hogy mindez csupán egy nagyobb történet része. Tehát miközben a házastársi kapcsolat jelenlegi állapotát vizsgáljuk, emlékeztetni szeretnénk arra, hogy a házasságnak számos előnye van, amelyeket a segítő szakembernek is érdemes szem előtt tartania.

Ahogy az alábbiakban látni fogjuk, mai kultúránk házassághoz való hozzáállását illetően két eltérő álláspont létezik. Az egyik a házasságot hanyatló intézménynek tartja, amely korlátozza az egyén boldogságát. A másik szerint az első alkalommal házasodott párok jóval magasabb fokú személyes boldogságról számolnak be az egyedülálló, az élettársi kapcsolatban élő vagy az elvált felnőttekhez képest. Egyes adatok csüggesztő látleletet adnak a 21. századi családok állapotáról, ugyanakkor számos kutatás bőséges bizonyítékát adja a házasság előnyeinek, értékének és életképességének, valamint a házassági tanácsadás kedvező hatásának. Ezek a bizonyítékok arra engednek következtetni, hogy az ön hivatásának pozitív, azonnali és tartós hatása van a házasságokra. Továbbá az adatok arra mutatnak, hogy a házasságok újjáépítése kedvező hatással van a következő generációk házasságára is – messze túlmutatva azokon a problémákon, amelyekre az aktuális kapcsolatokban a párok megoldást keresnek, és ez szó szerint a második és harmadik generáció párkapcsolatára is hatással van.

A válás állapota. Ha a válási statisztikákra tekintünk, megállapíthatjuk, hogy az első házasságukban élő párok között a válások aránya mintegy 40 százalék, és ez az arány tovább növekszik az újraházasodóknál.1 A válások arányát az iskolai végzettség is befolyásolja: a főiskolai, egyetemi végzettséggel rendelkezőknél körülbelül 30 százalék, ezzel szemben az érettségivel nem rendelkező párok körében mintegy 60 százalék.2 A felmérések egyéb tényezőket is tanulmányoztak, amelyek összefüggésbe hozhatók a válás valószínűségének növekedésével. Ilyen tényező a házasság előtti együttélés, a vallási különbségek, a túl fiatalon kötött házasság és a szülők válásának tapasztalata.3

A válási arányok alakulása önmagában nem mutatja meg a teljes képet. Kultúránk átalakulóban van, és ma már másképp tekintünk a házasságra és a válásra. Különbség mutatkozik a házassághoz való hozzáállásban. Az emberek egy része fontos szövetségként értékeli a házastársi kapcsolatot, míg mások sokkal kevésbé lelkesednek iránta. Ha a kapcsolati elköteleződés értéke csökken a fiatalok körében, akkor kevésbé valószínű, hogy nagyra értékelnék a házasságot mint elköteleződést igénylő kapcsolati formát. Hasonlóan, ha az emberek elsősorban saját vélt jólétükre koncentrálnak, akkor feltehetően több energiát fektetnek önös érdekeikbe egy olyan kapcsolattal szemben, mint a házasság, amely azt az áldozatot kívánja a felektől, hogy egymást önmaguk elé helyezzék.4

Házassági cinizmus. Ami a házasság témáját illeti, bővelkedünk a cinizmusban. Johnny Carson humora még mindig jól tükrözi napjaink uralkodó véleményét: „Ha a változatosság az élet fűszere, akkor a házasság nem más, mint löncshúskonzerv-maradék.” Kultúránk lépten-nyomon megkérdőjelezi a hagyományos struktúrákat és a tudás hagyományos forrásait. Ez részben korunk terméke – posztmodern társadalomban élünk, amely nem csupán megkérdőjelezi, hanem nyíltan provokálja is a hagyományos nézeteket és normákat. Ugyanakkor a diszfunkcionális és tönkrement házasságok áldozatait látva egyre többen tűnődnek el azon, hogy „működőképes lehet-e a házasság egy egész életen át”.5

Néhány házassági szakértő rámutatott a „szeriális monogámia” vagy ahogy a köztudatban elterjedt, a „Seinfeld-hatás” varázsára.6 Emlékeznek még a 90-es évek népszerű szitkomsorozatára? Az üzenet egyértelmű volt: a házasság tönkreteszi az ember személyes szabadságát, barátságait, társasági és szexuális életét és így tovább. A házasságot kigúnyoló sorozatban ábrázolt kulturális és társadalmi változások hatással vannak társadalmunkra, és hozzájárulnak a házassággal kapcsolatos elvárások csökkenéséhez. A szingli életmód előnyeit pedig gyakran romantikus színben tünteti fel.

Mivel manapság sokan jó módban élnek, megengedhetik maguknak, hogy függetlenül éljenek. Képesek eltartani magukat, és nem értékelik vagy nem igénylik a házasságot úgy, mint akár harminc évvel ezelőtt. Sok nő és férfi ma már olyan életkörülmények között is komolyan fontolóra veszi a válás lehetőségét, amilyenben néhány évvel ezelőtt a válás még nem lett volna járható út.7

Kiábrándító képet festene a házasságról, ha figyelmünket a válások arányára és a házasságot leértékelő kulturális üzenetekre fordítanánk, vagy ha a cinikusokhoz csatlakoznánk, akik kételkednek a házastársi kapcsolat tartósságában. De hasznosabbnak tartjuk, ha azon gondolkodunk el, hogy a házasság minden fenyegetés ellenére sokak számára mégis kívánatos társadalmi intézmény és vágyott ideál maradt, amelyet a harmincadik, negyvenedik, ötvenedik évfordulón is ünnepelnek.

A házasság mint kívánatos társadalmi intézmény. A házasság továbbra is az egyik legstabilabb és legkívánatosabb társadalmi intézmény, valamint a vallási és világi közeg egyetlen érintkezési helye, hiszen a legtöbb pár templomi környezetben köt házasságot.

Vajon mitől vonzó a házasság? Judith Wallerstein és Sandra Blakeslee The Good Marriage: How & Why Love Lasts (A jó házasság: Hogyan és miért tart ki a szerelem) című könyvükben arról írnak, hogy a párok a hosszan tartó szerelmet keresik, és ez még azoknak a házasságoknak a többségében is így van, amelyek végül válással végződnek. A házasság nem csupán megvéd minket a magánytól, de a család révén értelmet és folytonosságot ad az életnek:

A férfi és a nő, akik tartós házasságban élnek és gyerekeket nevelnek, a múlthoz is kapcsolódnak, és érdekeltek a jövőben. A család fontos láncszem az emberi történelem láncolatában. A következő generációért való közös felelősségvállalás célt és erős identitástudatot ad a szülőknek.8

Manapság sokkal inkább, mint talán bármikor az emberiség történetében, az emberek szabadon dönthetnek arról, hogy házasságban akarnak-e élni vagy sem, és azt is megtehetik, hogy csupán egy időre választják a házasságot, majd eldöntik, hogy folytatják-e vagy kilépnek belőle.

Wallerstein és Blakeslee rávilágítanak a házasságra ható tényezők változására az idők során:

Gondoljunk úgy a házasság intézményére, mint amire egyrészt befelé húzó centripetális erők, másrészt kifelé húzó centrifugális erők hatnak. A régmúlt időkben a centripetális erők – a jogrendszer, a hagyomány, a vallás, a szülői befolyás – meghatározóbbak voltak azoknál az erőknél, amelyek a házasság szétszakadásához vezethettek volna, mint a hűtlenség, a bántalmazás, az anyagi összeomlás, a meghiúsult remények vagy a határok feszegetése. Mára ez az egyensúly megváltozott, és a meggyengült centripetális erők nem kerekednek többé felül a házasságot szétszakító erőkön.9

Megannyi változás ellenére a házasság továbbra is vonzó intézmény marad mind a házas, mind az egyedülálló emberek számára. De vajon mi adja az értékét? A válasz azokkal az előnyökkel lehet kapcsolatban, amelyek a házasságban tapasztalt változásokon keresztül jelentkeznek. Úgy tűnik, hogy a házasság megváltoztatja az embereket. Átrendezi a céljaikat, és átformálja a tapasztalataikat is.10

A célokat illetően a házasság segít a pároknak a jövőről való gondolkodásban. Segít az egészségtudatosabb életmód kialakításában, beleértve a táplálkozással és az anyagiakkal kapcsolatos döntéseket, például a jövőre irányuló megtakarítás kérdését. A házasságban élő párok jobban átlátják, hogy milyen szerepet játszanak a saját jövőjük alakításában. A házasság a jóllétünket is befolyásolja. A házasságban élők elégedettebbek az életükkel, boldogabbak, kevésbé depressziósak és szorongók, kielégítőbb a szexuális életük, és hosszabb életre számíthatnak.

Az Egyesült Államok Egészségügyi és Emberi Szolgálatok Minisztériumának honlapján az egészséges házasságok alábbi előnyei szerepelnek:11

• A nők nagyobb valószínűséggel jobb kapcsolatban vannak a gyermekeikkel, érzelmileg és fizikailag egészségesebbek, és jobb anyagi körülmények között élnek. Kevésbé valószínű, hogy szexuális úton terjedő betegséget kapnak el, erőszakos bűncselekmény áldozataivá válnak vagy elszegényednek.

• A férfiak tovább élnek, fizikailag és érzelmileg egészségesebbek, jobb anyagi helyzetben vannak, munkájukban stabilabbak, nagyobb a jövedelmük, szexuális életük kielégítőbb, és jobb kapcsolatban vannak a gyermekeikkel. Kevésbé valószínű, hogy erőszakos bűncselekmény elkövetőivé válnak, öngyilkosságot kísérelnek meg, szexuális úton terjedő betegséget kapnak el, drog- vagy alkoholfogyasztókká válnak.

• A jó házasságok a közösségnek is a javára válnak. A házaspárok jellemzően magasabban képzettek, nagyobb valószínűséggel rendelkeznek saját otthonnal. Kevésbé fordul elő körükben családon belüli erőszak, bűncselekmény, serdülőkori terhesség, és kevésbé szorulnak rá a szociális ellátórendszerre.

A JÓ HÁZASSÁG

Nincs egyetlen minta arra, hogy milyen a jó vagy az egészséges házasság. Ahány házasság, annyiféle kapcsolati minta. Egy tanulmány szerint azonban az egészséges házasságok több közös jellemzővel bírnak, ilyen például a gyerekek iránti elkötelezettség, az elégedettség, a kommunikáció, a konfliktuskezelés, a hűség és az érzelmi támogatás.12

A jó házasságok típusai. A The Good Marriage című könyvükben Judith Wallerstein és Sandra Blakeslee négy típust különböztet meg: a romantikus, a megmentő, a harmonizáló és a hagyományos házasságot.13

Az első típust, a romantikus házasságot az izgalom és a romantika időtálló emlékei jellemzik. A második típusban, amelyet megmentő házasságnak neveznek a könyv szerzői, a házastársak gyógyulásra lelnek életük egy korábbi szakaszában elszenvedett érzelmi fájdalom vagy veszteség után. A harmadik típus a harmonizáló házasság, amelyben a felek képesek egyensúlyt teremteni a karrierjük és a családi életük iránti elkötelezettségeik között. A kutatók által azonosított jó házasság negyedik, tágan értelmezett típusát hagyományos házasságnak nevezik. Ez az, amelyik leginkább fenntartja a hagyományos felosztást a munka és magánélet között. A férfi mint kenyérkereső elsődlegesen a munka világában van jelen, míg a nőre több felelősség hárul a magánszférában, az otthon és a gyereknevelés terepén.

A jó házasság megteremtése. Könyvükben Wallerstein és Blakeslee kilenc feladatot azonosítanak, amelyek elvégzését a jó házasság megvalósításához ajánlják a párok figyelmébe. Ezek közül néhány egybeesik a családi életciklusváltásokkal. Az első két feladat az eredeti családról való leválás, és egy új család létrehozása. A harmadik feladat a szülővé válás. Ahogy a szerzők írják: „A gyerekek különleges jelentést visznek a boldog házasságban élő párok életébe.”14

A negyedik feladat a krízisekkel való megküzdés. A válsághelyzetekben, amelyek számos különböző formában jelentkeznek – a munkanélküliségtől kezdve a súlyos egészségi problémákig –, fontos, hogy a párok egymás felé forduljanak, és megfelelő társas támogató hálózat vegye őket körül ahelyett, hogy eltávolodnának egymástól, vagy fájdalmukban elszigetelődnének.

Minden jelentős kapcsolatban megjelennek a konfliktusok. A jó házasság ötödik feladata, hogy olyan közeg legyen, amelyben a konfliktusok biztonságosan kezelhetők – olyan kapcsolat, amely „teret ad a nézetkülönbségek, a konfrontáció és a harag kifejezésének”.15 A korai konfliktusok fontos betekintést adnak az eltérő értékek és elvárások eredetébe, valamint megalapozhatják a felek biztonságérzetét és egymás iránti bizalmát.

Hatodik feladatként a szerzők a kielégítő szexuális élet közös megteremtését és védelmét jelölik meg. A különbözőségek széles skálája jellemzi a házasságnak ezt a területét is, amely az átláthatóság és sebezhetőség helyévé válik, ugyanakkor a biztonság és a bizalom átélésének és kifejezésének lehetőségét nyújtja, ami szoros köteléket jelent a házastársak között.

A hetedik feladat a közös nevetés és az érdeklődési körök megosztása. A házasság fontos része, hogy tudjunk együtt nevetni, ahogy az is, hogy őszinte érdeklődést mutassunk egymás iránt. Egyes érdeklődési körök egyéniek, mások közösek, ám a párok az egyéni és a közös tevékenységeket is élvezhetik, vagy ha nem is vesznek részt benne, de érdeklődéssel követhetik.

A kölcsönös érzelmi gondoskodás a jó házasság nyolcadik feladata. Ez magában foglalja „a vigasztalás és a bátorítás felajánlását és elfogadását egy olyan kapcsolatban, amelyben a pár biztonságban érezheti magát akár az egymástól való függésben, a kudarcban, a csalódásban, a gyászban, a betegségben és az öregedésben – egyszóval abban, hogy sebezhető emberek lehessenek”.16

Az utolsó feladat, amit Wallerstein és Blakeslee megállapítanak, egyfajta kettős látásmód megőrzése: „a múlt emlékképeinek és a jelen valóságának párhuzamos víziója, ami magában foglalja a szerelem kezdeti ideális állapotához való ragaszkodást, miközben tapasztaljuk, hogy öregszünk, őszülünk, és az idő kerekét nem tudjuk visszaforgatni.”17

Vannak tehát jó házasságok, és vannak olyanok is, amelyek bajba kerülnek. De hogyan kerülnek bajba a jó házasságok? Nos, mindenekelőtt nem minden bajba jutott házasság volt jó eredetileg. Más szóval a házasságok eltérő helyzetekből indulnak az adott pár személyiségétől, neveltetésük körülményeitől és számos egyéb tényezőtől függően. A házastársak néha valóban küszködnek. Könyvünkben arról lesz szó, hogy miként javíthatnak a partnerek a házasságukon, ha mindketten hajlandók szembenézni a problémákkal.

AMIKOR A PÁROK SEGÍTSÉGET KÉRNEK

Sok házaspár pontosan azért fordul lelkigondozóhoz vagy terapeutához segítségért, mert konfliktust tapasztalnak a házasságukban. Valóban, a mentál-egészségügyi szolgáltatásokhoz bejelentkezők adatbázisának elemzése alapján az összes bejelentkezés 40 százaléka házassági konfliktusokhoz köthető.18 A párok azért keresnek segítséget, mert kapcsolati konfliktusaik enyhülését remélik tőle.19 Gyakran olyasvalakit keresnek, aki közbelép és elrendez egy vitát – feltevésük szerint úgy, hogy az egyik fél mellé áll a másikkal szemben. Talán így gondolkodnak: Ha a lelkészünk meggyőzné a férjemet arról, hogy igazam van a pénzügyeinket illetően, akkor végre megjönne az esze! Vagy: Ha a terapeuta végre meghallgatja az én oldalamat is, egyet fog érteni velem abban, hogy a feleségem önző módon viselkedik ebben az ügyben. A segítő szakemberek gyakran úgy érezhetik, hogy ingoványos talajon állnak.

A sikert előrejelző tényezők. Szeretnénk bátorítani a lelkigondozókat és a terapeutákat, akik a házassági konfliktusok kihívásaival próbálnak megbirkózni, hogy a házassági tanácsadásban léteznek a sikert előrejelző fontos tényezők. Például Carroll és Doherty metaanalitikus kutatást végeztek, amelyben párokat hasonlítottak össze, akik közül többen részt vettek jegyesoktatásban, mások nem. (A metaanalízis olyan statisztikai eljárás, amelyben a kutatók egybevetik az adott témával kapcsolatos összes tanulmány összes eredményét.) Azt találták, hogy a jegyesoktatás – lelkészek, párterapeuták vagy laikus tanácsadók által vezetett, házasságra felkészítő tanfolyam jegyespárok számára – mintegy 30 százalékkal növeli a sikeres kimenetel esélyeit.

Shadish, Ragsdale, Glaser és Montgomery ugyanilyen típusú kutatást végeztek a házassági tanácsadás hatékonyságáról. Arra az eredményre jutottak, hogy a pozitív hatások valamivel erősebbek voltak, illetve egyik eljárási módszer sem bizonyult hatékonyabbnak a többinél. Más szóval tudhatja, hogy az ön munkája pozitív hatással van a párok életére.

Azt is tudjuk, hogy ha a pár rendelkezik bizonyos tényezőkkel és vonásokkal, akkor valószínűbb, hogy sikerül jó irányba fordítaniuk a házasságukat. A kutatók öt fő tényezőt azonosítottak: kapcsolati elkötelezettség, életkor, érzelmi kötődés, a hagyományos házassághoz való viszony és a közös célok.20 Mielőtt arról beszélnénk, hogyan építhetők bele ezek a tényezők a lelkigondozói vagy a terápiás folyamatba, vegyük sorra ezt az öt tényezőt. A kapcsolatuk iránt elkötelezett párok sokkal inkább képesek a fejlődésre, mint azok a párok, akik nyitva hagyják a válás lehetőségét.

A fiatalabb párok jobb eredménnyel vesznek részt a házassági tanácsadásban, mint az idősebbek, ez valószínűleg azt tükrözi, hogy a problémákat még a házasság korai szakaszában kezelik, mielőtt azok gyökeret eresztenének.

Azok a párok, akik között erős az érzelmi kötődés, szintén eredményesebben vesznek részt a tanácsadásban. Érzelmileg pozitívan viszonyulnak egymáshoz, és ezek a kapcsolatok jellemzően közös érdeklődési körökön és tevékenységeken alapulnak.

A házasságukban egyenlőségre törekvő párok általában szintén jobban profitálnak a tanácsadásból. Jellemző rájuk, hogy rugalmasabban osztják meg a szerepeket és a felelősséget, valamint a háztartási és a családi kötelezettségeket.

Az ötödik tényező a közös célok megléte. Ha a házaspárnak hasonló értékrendje és életcéljai vannak, akkor valószínűsíthető, hogy a házassági tanácsadásnak több pozitív hozadéka lesz számukra. Ez a gyakorlatban azt jelenti, hogy a lelkész vagy a terapeuta munkája hatékonyabb lehet, ha segít a párnak a közös értékeik és céljaik azonosításában.

Úgy véljük, van még egy további tényező, ami jelentős hatással van a házassági tanácsadás kimenetelére – a segítő szakember hozzáállása és szemléletmódja. Ám a segítő szakemberek hasonló helyzetben vannak, mint a labdajátékosok, amikor a játék sebessége és a labda gyors mozgása annyira követhetetlenné válik számukra, hogy mire reagálnának, az ellenfél már kicselezte őket. A segítő, miközben két érzelmileg feldúlt házastárssal áll szemben, akik belülről ismerik a köztük folyó játszmák menetét, könnyen úgy érezheti, hogy a pár maga alá gyűrte. Éppen ezért a mérkőzés vezetésének képessége elengedhetetlen a hatékony segítségnyújtáshoz. Egyesek ezt tévesen a dominanciával, az irányítással vagy az erőteljes ráhatással azonosítják. Ám ez igen távol esik attól, amit mi a segítő kapcsolat folyamatának vezetésén értünk. Úgy véljük, hogy a vezetés olyan fontos képességek és magatartások révén valósul meg – a szakmai képzettség és a spirituális érettség nyilvánvaló követelményein túl –, amelyek nélkülözhetetlenek ahhoz, hogy ön a lehető leghatékonyabban nyújtson segítséget a pároknak. Az alábbiakban bemutatjuk a házassági tanácsadáshoz szükséges négy alapvető kompetenciát, amelyekhez az egész könyv során visszatérünk.

1. tanácsadói készség: Az egyének saját életükről hozott döntéseinek elfogadása. Ha a családi tanácsadást egyetlen lényegi üzenetre redukálnánk, amely az érett házasság és család működését jellemzi, akkor az valószínűleg az egészséges határok kialakításának képessége lenne. Mégis, a segítő szakemberek számára az egyik legnagyobb kihívás és az egyik leggyakoribb hiba annak a határnak az eltévesztése, ami a tanácsadónak a pár házasságával kapcsolatos elképzelése, illetve a pár tagjai által a saját legjobb érdekeiket szolgáló döntésük között húzódik.

Nem arról van tehát szó, amikor egyes tanácsadók elkövetik azt a nyilvánvaló hibát, hogy etikátlan vagy erkölcstelen kapcsolatba bonyolódnak a kliensükkel, hanem azokra a jóval finomabb határátlépésekre gondolunk, amelyek abból a közös elkötelezettségünkből fakadnak, hogy segítsünk a pároknak házasságuk sikerességében. Ha a lelkigondozói/terápiás segítségnyújtás és a lelkipásztori szolgálat közti határvonal elmosódik, könnyen elveszítjük az objektivitásunkat és a józan ítélőképességünket. Jó példa erre a határátlépésre, amikor a lelkigondozó kora reggel úgy ébred, hogy az aznapi találkozóra érkező pár jár a fejében. Vagy ha a tanácsadó hajlamos arra, hogy az előző napi beszélgetésen töprengjen, amelyet egy családdal folytatott. A gyermekei jóllétéért aggódó szülőhöz hasonlóan a klienseink problémáit elemezzük magunkban, imádkozunk értük, és hálát adunk Istennek, amiért annyira a szívünkhöz nőttek. Ezekben a pillanatokban csak ritkán szólal meg a fejünkben a vészharang, hogy a gondolataink, amelyek félbeszakítják egyéb tevékenységeinket, talán annak a jelei, hogy tanácsadói munkánkban szülői szerepbe helyezkedtünk.

Az üléseken kívül töltött „túlórázás” gyakran kulcsfontosságú mutatója annak, hogy a tanácsadó és a család közti kapcsolat túlságosan szorossá vált. A sikeres terápia iránti lelkesedésben könnyen áthelyeződhet a hangsúly a pár vagy a család sikeréről a tanácsadó sikerére. Úgy érezzük, hogy a párnak változásra van szüksége, és ez hajtóerővé, sőt rögeszmés elvárássá is válhat.

Rendjén való, sőt szükséges, hogy a segítő szakemberek lelkesen munkálkodjanak a házasságok érettebbé válásán. De a párok érdekében kell így tennünk, nem pedig azért, hogy a saját, siker iránti szükségletünket kielégítsük. És ha a kliensek úgy döntenek, hogy elválnak, szétköltöznek, másik segítőt keresnek vagy passzívan megtagadják a terápia során tett javaslatokat és feladatokat, akkor óvatosnak kell lennünk abban, hogy észszerűen mérjük fel a saját szerepünket a döntésükben, ugyanakkor meg kell hagynunk azt az ő döntésüknek, amit el kell fogadnunk, tiszteletben kell tartanunk, és fel kell oldanunk az irányításunk alól.

2. tanácsadói készség: Saját belső egyensúlyunk megőrzése a házassági konfliktus tűzvonalában. Kollégánk, dr. Don Pruessler, aki kamaszokkal foglalkozik, gyakran mondogatja: „Szeretek fiatalokkal dolgozni. Minél dühösebbek, annál jobban.” Ezt a hozzáállást kell nekünk is elsajátítanunk ahhoz, hogy sikeres házassági tanácsadókká váljunk. A partnerek által kifejezett fájdalom gyakran arra készteti a tanácsadót, hogy idő előtt lezárja a témát. Tanácsadóként könnyen elkövethetjük azt a hibát, hogy a haragot tartjuk problémának, ahelyett, hogy úgy tekintenénk rá, mint ami magára a problémára hívja fel a figyelmet. Gondoljunk úgy a haragra, mint vészjelző fáklyára. Mikor a fáklya fénye bevilágítja az eget, mindenki, aki meglátja, azonnal tudja, hogy bajba jutott a hajó, amelyről fellőtték. A mentők azonnal felismerik a vészhelyzetet, és miután átlátják a válság jellegét, rögtön reagálnak rá.

A tanácsadó számára a harag a válságra utaló jelként szolgál. Előfordulhat, hogy az egyik fél manipulatív módon használja a haragot, hogy elérje, amit akar. De ez csak abban az esetben lehet sikeres, ha nem tudjuk elviselni a haragot. Ám a harag manipulatív felhasználása nem ér célt, ha a tanácsadó megengedi a harag kifejezését annak érdekében, hogy feltárják a kiváltó okokat. Problémát jelent, ha a tanácsadó megpróbálja leállítani azoknak az érzelmeknek a kifejezését, amelyektől ő maga kényelmetlenül érzi magát. Ezzel arra készteti a házaspárt, hogy kevésbé nyilvánvaló, ám annál destruktívabb módszerekhez folyamodjanak a sérelmek vagy az igazságtalanság kifejezésére.

3. tanácsadói készség: A részrehajlás csapdájának elkerülése. Könnyű bevonódni a konfliktusba, ha az egyik fél mellé állunk, aki rokonszenvesebb számunkra, vagy akivel jobban együttérzünk. A tanácsadóknak ügyelniük kell arra, hogy egyformán építsék a kapcsolatot mindkét házastárssal, és egyforma legyen a közelség és távolság, a bátorítás és konfrontáció, a kapcsolódás és eltávolodás aránya.

Ez még nagyobb kihívást jelent, amikor a pár egyik tagja a „rossz házastárs”, aki hűtlenné vált, függő vagy szerhasználó. Bár igaz, hogy néha az egyik fél problémái jelentősebb hatással vannak a házasságra, mint a másik fél, de az is igaz, hogy a konfliktusban mindkettőjüknek szerepe van. Teljesen ártatlan felekkel még nem találkoztunk.

A tanácsadók gyakran találkoznak azokkal a kifinomult módszerekkel, amelyekkel a párok igyekeznek megnyerni maguknak a támogatásukat és a szövetségüket. Mi esetleg csendben szurkolunk az elnyomott partnernek, vagy akár megfélemlíthet minket az elnyomó fél ereje. Mindkét esetben súlyos hibát követnénk el, amit el kell kerülnünk. A későbbiekben még lesz szó a „többirányú részrehajlás” fontosságáról, a kontextuális családterápia kulcsfogalmáról, amely a kiegyensúlyozott kapcsolattartás alapvető szerepét hangsúlyozza mindkét partnerrel. Ez nem azt jelenti, hogy a tanácsadók minden vétséget és hibát, ami a házasságban előfordul, egyenlő súlyúnak tekintenek. Senki nem gondolja, hogy a hűtlenség erkölcsileg azonos súllyal esne a latba a számlák késedelmes befizetésével. A házassági tanácsadásban azonban a hangsúly azon van, hogy mindenki vétkezett, vagyis mindkét fél hozzájárult a házasság állapotához, és mindkettőnek arra kell összpontosítania, amiért ő maga felelős a kialakult helyzetben.

4. tanácsadói készség: Sem az erdőt, sem a fát nem téveszti szem elől. A tanácsadás mindig összetett feladat. A házassági tanácsadás kétszeresen is az. A párhuzamosan zajló események ellentétes irányokba húzzák-vonják a párbeszédet. A tanácsadó úgy érezheti, mintha egy erdőtüzet kellene eloltania – az egyik percben a pár még együttműködik a probléma megoldásában, a következőben a szél vagy a páratartalom hirtelen megváltozik, és a tűz kezelhetetlenné válik. A következő fejezetben részletesen megvizsgáljuk, vajon miért fordulhat ez elő. Ebben a rövid összefoglalásban elég, ha leszögezzük, hogy a tanácsadóknak tisztában kell lenniük a különböző szinteken zajló történésekkel. Az átfogó képet – az erdőt – mindig szem előtt kell tartaniuk. Ezt a képet a pár tágabb és általánosabb céljai jelentik, amelyeket el szeretnének érni. Miközben a tanácsadó a horizonton tartja a tekintetét, képesnek kell lennie arra, hogy figyeljen az egyes fákra – a háttérben húzódó, konkrét bántalmakra és sérülésekre. Ezek a fontos események alkotják az erdőt, ezért a facsemeték megfelelő gondozása hozzájárul az erdő egészének minőségéhez.

A következő fejezetekben bemutatjuk, hogy mindez hogyan függ össze a házassági konfliktusok rétegezettségével, hogyan közvetíthetjük a bibliai látásmódot a házassági intimitásról, és kifejtjük az általunk javasolt átfogó megközelítést a házassági konfliktusok kezeléséhez és megoldásához.

Kiadja a Harmat Kiadó

1113 Budapest, Karolina út 62.

Telefon/fax: (1) 466 9896, (1) 386 0865

E-mail: harmat@harmat.hu

Internet: www.harmat.hu

Felelős kiadó: Herjeczki Kornél

Felelős szerkesztő: Lehoczky Tünde

Műszaki vezető: Bernhardt Péter

Borító: Müller Péter

Elektronikus változat: Ambrose Montanus

Felhasznált betűtípusok

Alegreya Sans SC – SIL Open Font License

Fira Sans Extra Condensed – SIL Open Font License

Noto Serif – Apache License 2.0

Prompt – SIL Open Font License

Source Serif 4 – SIL Open Font License

Spectral – SIL Open Font License