JEFF ABBOTT

AZ ÁRULÓ TÁNCA

A SOROZAT KORÁBBI KÖTETEI

HARLAN COBEN

Az idegen

Bűnösnek nyilvánítva

Egyezés

Hat év

Hazatérsz

Hiányzol

Maradj mellettem

Necces

Ne engedj el!

Nem versz át

Nincs több esély

Nincs üzlet

Örökre eltűnt

Senki fia

Szökevények

Végakarat

Vér a véremből

Az ártatlan

Win

A kisváros titkai

ELMORE LEONARD

Dinamit

Gengszterek földjén

Raylan

Sima ügy

Született bűnözők

Tishomingo Blues

Váltságdíj fejében

JAMES ELLROY

Fehér jazz

Gyilkos az úton

Hollywood noktürn

Perfídia

Ez a vihar

PHILIP KERR

Berlin Noir: Halálos március

Berlin Noir 2.: Sápadt gonosztevő

Kieső helyen

JEFF ABBOTT

Adrenalin

Black Jack Point

Bukás

Bűnös vagy!

Ennek rossz vége lesz

Felejts már el!

Nem akarod tudni

Öntörvény

Özvegyek klubja

Rögeszme

Tégla

Végjáték

TOD GOLDBERG

Gengszterváros

A fordítás az alábbi kiadás alapján készült:

Jeff Abbott: Traitor’s Dance,
Grand Central Publishing, New York, Boston, 2022

Copyright © 2022, Jeff Abbott

All rights reserved

Hungarian translation © Lelik Krisztina, 2023

Hungarian edition © Jaffa Kiadó, 2023

Minden jog fenntartva!

Fordította Lelik Krisztina

Borítóterv Németh Károly, Relatív

Felelő szerkesztő Hessky Eszter

Felelős kiadó Rados Richárd

Jaffa Kiadó www.jaffa.hu

ISBN 978-963-475-805-1

ISSN 2559-9550

Az elektronikus verziót készítette az eKönyv Magyarország Kft. www.ekonyv.hu

A Jaffa Kiadó könyveinek teljes választéka megvásárolható könyvesboltunkban:

1114 Budapest, Vásárhelyi Pál u. 10.

Tartalom

1. rész

Kyle Navarro emlékének,
aki egyszer parkolói pikniket szervezett egy dedikáláshoz

1. rész

1

Austin

Sam Capra az iskolai tornaterembe belépő orgyilkosra nézett.

Kiáltozás és ujjongás harsant fel, amikor Sam fia, Daniel kosarat dobott. A mellette álló egyik izgatott apuka megveregette Sam vállát, de Sam nem vette le tekintetét az orgyilkosról. Figyelte, ahogy a férfi a tömeget pásztázza – mindkét csapat szurkolói a tornaterem egyik oldalát elfoglaló egyetlen lelátón foglaltak helyet –, és ügyel, hogy ne nézzen egyenesen Samre.

Miattam van itt.

Nem volt más magyarázat arra, hogy mit keresne ez a férfi Austin elővárosában, Lakehavenben. Csakis Sam lehetett rá az egyetlen oka.

Sam nézte a férfit, aki megvárta, amíg a játék a másik térfél kosárpalánkja felé mozdul, majd gyorsan a harmadik sorhoz ment, és helyet foglalt az egyik ülésen. Sam biztosra vette, hogy az orgyilkos észrevette őt, valószínűleg még az üvegajtón keresztül, mielőtt belépett a tornaterembe, és már nem fog egyértelműen felé nézni. Szürke-piros pólóinget viselt, a lakehaveni iskola színeihez hasonlót, ugyanúgy, mint Sam és jelenlevő szülők közül sokan. Próbál elvegyülni. Nem feltűnni.

Lecsapni és távozni.

– A fiad szárnyal! – károgta Matt, a lelkes apuka, amire Sam csak mosolyogva bólintott. Látta, hogy Daniel felé pillant – apa, figyelsz? –, és ő megint bólintott és mosolygott.

Az órára nézett. Két perc volt hátra a játékidőből. Ha az orgyilkos cselekedni akar, előbb megvárja, amíg oszlani kezd a tömeg – a játékosok szülei, majd maga a csapat marad utoljára. Samnek muszáj lesz Danielt és mindenki mást távol tartania a veszélytől, meg kell néznie, haza tudja-e vinni egy másik szülő Danielt, ki kell ötlenie gyorsan egy füllentést. Le kell maradnia tőlük, és megszabadulni ettől az alaktól.

Vagy pedig Sam kisétálhatna máris; a gyilkos bizonyára követné. És azután a távozó nézők egy férfi hulláját találnák a parkolóban. Arra nem volt idő, hogy meg is szabaduljon a holttesttől. Pillanatnyilag nem volt nála fegyver, de egy Glock pisztoly és egy taktikai kés el volt rejtve a terepjárójában.

Ám az is lehet, hogy a férfi nem kapná be a horgot, és a többi szülő csodálkozna, miért blicceli el ő egy ennyire szoros meccs végét.

A Lakehaven két ponttal vesztésre állt. Daniel megszerezte a labdát az ellenféltől és a kosár felé vezette, de azonnal vissza is vették tőle. A fiú arcára az az elkeseredett összpontosítás ült ki, amit Sam oly jól ismert.

A másik csapat pontot szerzett; Daniel egyik csapattársa és legjobb barátja, James egy gyors kétpontossal válaszolt. Ismét két pont különbség. Szabálytalankodás a másik csapattal szemben, a büntetőket azonban a dobó elvétette. Sam megkockáztatott egy pillantást az orgyilkos felé.

A férfi a helyén maradt, láthatóan megbabonázta az iskolai kosármeccs.

Ki küldött?

Harminc másodperc maradt hátra. Daniel bámulatos kosarat dobott. Két pont különbség. Barátja, James megszerezte a labdát, vezette, bedobta. Döntetlen.

Sam mellett Matt, James apukája úgy kurjongatott, mint aki legalábbis a Super Bowlon van, nem pedig egy rakás tizenhárom évest figyel.

Sam az orgyilkosra szegezte tekintetét. Legrosszabb esetben megöli itt, mindenki szeme láttára. Ez a lakehaveni életük végét jelentené, a kormány biztos, hogy áthelyezné őt máshová. Ezzel kiszakítaná Danielt eddigi életéből, egyben magyarázattal szolgálna végre számára, hogy miből él valójában apa. Nézte, ahogy az orgyilkos odahajol egy másik szülőhöz, valamit mond neki, nevet.

Tíz másodperc. Danielnél a labda. Megpróbálja rádobni. A labda visszapattan, megperdül a gyűrű karimáján… és bemegy.

A lakehaveni közönség kitörő örömmel ünnepelt; Danielt megrohanták csapattársai. A győzelemmámoros ünneplés közepette, a legelső alkalommal, hogy ő dobta a győztes pontot, Daniel megfordult, és azt kellett látnia, hogy apja nem őt nézi, hanem valahová máshová bámul, lejjebb a lelátón.

– Megcsinálta! – üvöltötte Matt Sam fülébe.

Igen. Sam az eshetőségeket latolgatta. Ez azt jelenti, hogy emberek lesznek a fia körül – edzők, szülők, izgatott játékosok és diákok. Ez azt jelenti, hogy az orgyilkos nem tud Daniel közelébe férkőzni. Tehát Sam ki tudná csalogatni az embert a sötétbe.

A két csapat már felsorakozott a kézfogáshoz.

Sam nézte, ahogy az orgyilkos feláll, tapsol, akár a többi felnőtt. Azután az ember felnézett Samre. Tekintetük találkozott. Majd az orgyilkos ismét a pálya felé fordult, abbahagyta a tapsolást, keresztbe fonta a karját.

Keresztbe font karokkal lassabban lehet fegyvert rántani. Sam kitartóan bámulta.

– Hű, Daniel rengeteget fejlődött! – mondta Matt Samnek. – Magánedzőt fogadtál mellé?

Sam továbbra sem vette le a szemét az orgyilkosról.

– Nem, csak többet gyakoroltunk, amikor itthon voltam – válaszolta. Matt hátba veregette Samet, mintha Sam szerezte volna a pontokat.

A két csapat végzett a futó kézfogásokkal. Daniel nem nézett fel Samre, miközben a csapat a tornaterem sarkába vonult az edzővel a meccs utáni megbeszélésre. A közönség nagy része kezdett kifelé szállingózni. Az orgyilkos a helyén maradt, senki nem szólt hozzá.

Várt.

Sam fél füllel hallotta a többi szülő beszélgetését: az izgalmat, a panaszkodást az edzői módszerekre, miért nem kapott ez és ez több játékidőt (Samet mindig elképesztette, miket képesek szülők mondani egymásnak, ha sportról van szó). Az egyik anyuka beszélni kezdett Samhez, emlékeztette, hogy következő héten ő a soros az A-csapat meccsének büféjében (Daniel a B-csapatban játszott). Ő a nő felé fordult, mosolygott, bólogatott, kezdett a lelátón lefelé indulni, arrafelé, ahol az orgyilkos állt.

Eltüntetni innen, messze mindenkitől. A parkoló szemben levő oldalán van egy gyalogos kijárat, egy fákkal benőtt domboldalra vezet. Sötét, csendes. A fiára pillantott, aki háttal állt neki, és arra gondolt: Nem most látlak utoljára.

Az orgyilkos elindult felé. Mindkét keze tele volt. Az egyikben egy piros-fekete pompon, amit valamelyik diák lengetett a meccs alatt, a másikban egy boríték.

A béke jele.

Sam a férfi felé lépett, el a többi szülőtől, most, hogy senki nem rájuk figyelt.

– Mr. Capra! – szólította meg az orgyilkos.

– Tudom, ki vagy – erőltetett szívélyes mosolyt Sam az arcára.

– Tényleg? – A hangja halk volt, óvatos. Enyhe akcentus, az a fajta, amit a hosszú időn át Európában élő amerikaiak szoktak felvenni.

– Láttalak. Párizsban, hat éve. Mindkettőnket ugyanarra a feladatra irányítottak oda, a hírszerző ügynökségek közti félreértésnek köszönhetően. Te értél oda előbb a célszemélyhez – vont vállat Sam. – Tiszta, hatékony munkát végeztél.

Az orgyilkos rendíthetetlenül mosolygott tovább, nem tűnt úgy, mintha bosszankodna, amiért Sam egy ilyen kényes témát említ egy zsúfolt iskolai tornateremben. Körülbelül tíz évvel idősebb volt Samnél, fekete hajába ősz szálak vegyültek.

– Átmentem a K-szekció vezetőségéhez – mondta. – Nem foglalkozom azzal… már. Ahogy te, úgy most én is problémákat oldok meg. A segítségedre van szükségem.

– Nem vagyok benne biztos, hogy hiszek neked. Most el fogok menni a fiammal. Ne kövess minket! Ha a K-szekciónak szüksége van rám, fel tudják velem venni a kapcsolatot szabályszerű csatornákon keresztül.

– Tulajdonképpen nem tudják, Sam. Ezúttal nem. Mert nem maradhat nyoma annak, ami a feladat lényege. Semmi feljegyzés, semmi kapcsolattartás, semmi előzménynapló. Teljes homály.

– Idepofátlankodsz a fiam meccsére, és munkáról akarsz velem tárgyalni?

– Rendezd el a fiadat ma estére! Aztán gyere ki a postaládákhoz! Beszélnünk kell. Nem jelentek veszélyt sem rád, sem rá. – Felemelte a pompont: – Ügyesen bedobta a fiad azt a kosarat.

Hátat fordított, és elment.

2

Sam nézte a tornaterem ajtaján keresztül a parkoló felé közelítő (volt) orgyilkost.

Vége volt a meccs utáni megbeszélésnek, Daniel odajött az apjához. Hagyta, hogy Sam átkarolja a vállát, közel húzza magához.

– Büszke vagyok rád! – mondta Sam. – Nagyszerű meccs volt.

– Kösz – felelte Daniel, de nem nézett Samre. Sam a szokásosnál szorosabban ölelte, ám észrevette, hogy ez zavarba hozza a fiát, úgyhogy elengedte.

– Felhívhatod a nagyszüleidet, ha hazaérünk. Tudom, mennyire fogják sajnálni, hogy ezt kihagyták. – Sam apját, Alexet nemrégiben engedték ki a kórházból, és anyjával, Simone-nal nem jöttek el erre a meccsre.

– Rendben – pillantott fel rá Daniel. – Veled minden oké?

– Igen. Persze. Eszméletlenül büszke vagyok rád – borzolta meg a fia haját.

– Sam? – lépett oda hozzájuk Matt a fiával, Jamesszel. Pacsizott Daniellel. – Van videóm Daniel utolsó dobásáról, mert James passzolta neki a labdát… ha akarod, át tudom küldeni – sugárzott a mosolya.

– Persze, köszi! – Sam ügyelt, hogy az „apukatelefont” vegye elő a zsebéből. Volt egy másik is, amelyik nem fogadott fájlokat idegentől, ütésbiztos volt, és valóságos digitális erődítményhez volt hasonlatos. Az volt a munkatelefon, amit a K-szekciótól kapott.

Matt átküldte a videófájlt Sam telefonjára, és együtt megnézték.

– Remek passz, James! – mondta Sam Jamesnek, aki elmosolyodott.

– Tudtam, ha eljuttatom Danielhez a labdát, ő be fogja dobni. Brillírozott ma.

– Kösz. A nagyszülei kénytelenek voltak kihagyni a meccset, és tudom, mennyire el lesznek ettől ragadtatva.

Egy másik szülő, egy anyuka, akit Sam nem ismert jól, a közelükben ácsorgott.

– Szia! – köszönt neki Sam.

– Szia, Annie vagyok, Hunter mamája. Óriási meccs volt.

– Kösz.

– Egy gyors kérdés. Szervezünk egy évadzáró bulit a csapatnak. Tudnál te vagy a feleséged segíteni ebben? Beszéljek vele?

– Özvegy vagyok – válaszolta Sam, mire Daniel gyorsan másfelé nézett.

– Jaj, elnézést! – Mindig az a kissé döbbent tekintet, hiszen Sam még csak harmincöt körül volt.

Sam, hogy oldja a kínos pillanatot, bólintott:

– De igen, Annie, kérlek, küldd át e-mailben a részleteket, boldogan segítek. Elég sokszor el kell utaznom a munkám miatt, és időnként váratlanul, de tudok nehéz tárgyakat emelgetni, ami nem annyira időérzékeny feladat.

– Persze. Mivel foglalkozol?

– Van több bárom és éjszakai szórakozóhelyem.

– Ó, csúcs! Itt a városban?

– Nem. Mindenfelé. Amerikában, Európában, Ázsiában.

– Ez igen! De érdekes – kockáztatott meg egy mosolyt Annie. – Akkor majd beszéljünk a szülői bulibizottság ügyében. Úgy látom, te pont a megfelelő ember vagy.

– Igen. Mindenkire ráfér egy italozás az évad végén – nevetett erőltetetten Sam.

– Óriási meccs volt, Daniel! Örülök, hogy megismertelek, Sam! – És Annie máris tovalebegett, beszervezni a következő önkéntesét.

– Gyere, James, elviszlek a hamburgerezőbe – mondta Matt. – Jöttök mind?

– Megy az egész csapat? – kérdezte Sam.

– Nem muszáj mennünk, apa – mormogta Daniel.

– Matt, el tudnád vinni Danielt magatokkal? Nekem le kell bonyolítanom egy külföldi hívást üzleti ügyben, és lehet, hogy eltart egy darabig. – Mint jó apukának, illett volna velük mennie. Az apukák és az anyukák külön asztalnál fognak ülni, összetartóan, és a gyerekeikről fognak cseverészni. Része az élménynek. Általában ő is velük ment, bár csak három olyan meccs volt, amelynek idején éppen a városban volt.

Sajnos a (volt) orgyilkos várta.

– Persze – válaszolta Matt. – Semmi gond. Haza is vihetem utána, ha nem érsz oda. Holnap iskola, úgyhogy gyorsak leszünk.

– Köszönöm. Daniel, van nálad pénz?

– Ennyi van – felelte Daniel. Megkönnyebbültnek tűnt.

Sam nézett utánuk, kicsit integetett. Hamburger és milkshake. Ilyen volt az a rendezett élet, amilyet a fiának akart, az, amit ő nem kapott meg gyerekkorában.

Majd elindult találkozni az orgyilkossal.

3

Sam utcájában a postaládák egy helyre voltak összegyűjtve a környék fákkal sűrűn benőtt zöld sávjának bejáratánál, ahonnan egy nagy patakhoz és egy vadrezervátumhoz vezetett le az út. Ez a környék Lakehaven szélén helyezkedett el, közelebb Austinhoz, mint a kijjebb fekvő elővárosokhoz.

Már felhívta a főnökét annál a kormányzati szervezetnél, amelyiknél dolgozott: a Szövetségi Hírszerzői Információelemző Irodánál. Seaforthnak hívták, és ő volt az, aki kirángatta Samet a CIA utáni élete romjai közül, és célt adott neki. A Szövetségi Hírszerzői Információelemző Iroda elvben azért létezett, hogy elősegítse a szövetségi ügynökségek számára a szerzett adatok jobb megértését. Ezt a fontos feladatot végezte, ám mindeközben csendes statisztikusaik és a szerény, jellegtelen washingtoni irodahelyiségeik hátterében egy szigorúan titkos, K-szekció fedőnevű hírszerző egység fedőszervezeteként szolgált: volt CIA-ügynökökből, a hírszerzésből kiszorultakból álló megoldóemberek csapata volt ez, olyanoké, akik kaptak egy második esélyt hazájuk szolgálatára.

– Megkörnyékezett egy fickó, akit felismertem – számolt be Seaforthnak. – Az a fajta, aki szélsőségesen direkt módon szokta megoldani a problémákat.

– Woodruff – vágta rá Seaforth. – Most nevezték ki a K-szekcióhoz. Kérte tőlem a kapcsolattartási adataidat egy személyes találkozáshoz.

– Nem tudtál volna előre figyelmeztetni?

– Azt mondták, ne szóljak semmit és ne tegyek fel kérdéseket.

Ez nem tetszett Samnek.

– Te nem vagy benne ebben?

– A jelek szerint nem – felelte Seaforth. – Én ehhez nem vagyok elég magas pozícióban. De ismerem Woodruffot, szavahihető és megbízható.

– Felhívlak, miután beszéltem vele.

– Nem, Sam, nem fogsz felhívni. Azt fogja mondani, hogy ne tedd. Engedélyt kaphatsz tőlem, hogy használd a forrásainkat: a bárokat, a bankszámlákat, a kapcsolati hálódat. Ha elfogadod a megbízatást. Ha nem, akkor soha többé nem beszélünk róla.

Ez nem tetszett Samnek. Bob Seaforth volt az egyik legkiválóbb ember, akit hírszerzői területen ismert, és megbízott benne. Nem hangzott biztatóan, hogy Seaforthot ebből kihagyták.

– Rendben van – mondta Sam.

– Sok szerencsét! – És ezzel Seaforth letette.

Sam a zsebébe csúsztatta a telefont. Az utcai lámpák fényében látni lehetett, ha jött valaki, akár gyalogosan, akár autóval. Ha magánbeszélgetést akart folytatni a szabad ég alatt és nem akarta kockáztatni, hogy kihallgassa egy szomszéd, Woodruff jól választott. Nyilván alaposan áttekintette a környéket, mielőtt előállt a kérésével.

Sam várt. Sötét volt az este, mégis meglátta a már nem a csapat színiebe öltözött, hanem sötét inget viselő Woodruffot gyalogosan közeledni felé. A másik férfi megállt.

– Sajnálom, hogy aggodalmat keltett benned, amikor felismertél – mondta. – Szólíts Woodruffnak!

Sam úgy döntött, nem árulja el, hogy már tudja a nevét. Hagyjuk inkább ki ebből Seaforthot.

– Mit akarsz?

– Van egy problémánk, aminek a megoldásához szükség van a szakértelmedre. És az enyémre.

– Mi az a probléma?

– Markus Bolt.

A név hallatán Samnek elakadt a szava. Pár pillanatig levegőt is elfelejtett venni. Az éjszaka hűvös levegőjétől mindketten megborzongtak.

– Meghalt? – tette fel a kérdést Sam. – Végre?

– Nem tudjuk biztosan. Eltűnt.

– Oroszországból?

– Igen. Nyilvánvalóan nem máshol utazgat.

– Nem láttam semmit erről a hírekben.

– Ez az információ Oroszországból, belső forrástól származik, egy megbízható, magas pozícióban levő személytől. Bolt két nappal ezelőtt eltűnt mindenki szeme elől Moszkvában, és helyi idő szerint egészen tegnapig ez senkiben nem tudatosult. Eddig nincs gyilkosságra utaló jel, mi nem kaptuk el, tehát feltételezzük, hogy menekül. Az oroszok eszeveszetten keresik. Nyilvánosan persze nem közöltek semmit. Nem vagyok benne biztos, hogy a britek, a franciák vagy a németek tudnak-e róla, és egyelőre nem osztjuk meg ezt az információt a barátainkkal. Ha kikerül a hír, ő lesz az az ember, akit a világon a legtöbben üldöznek. Mindenki magának akarja majd, élve vagy holtan. De mi fogjuk elsőként elkapni.

– Nem tudok Markus Boltra vadászni.

– Nem is kell. A te megbízatásod a lánya, Amanda figyelésére szól.

– Gondoljátok, hogy hozzá indul?

– Vagy Amandához vagy Amanda anyjához. Nincs más hozzátartozója. Ez az egyetlen lehetőség.

– Kizárt, hogy visszajöjjön Amerikába. Semmi értelme ezt megkockáztatnia – rázta a fejét Sam.

– Az árulók nem sűrűn szoktak jó döntéseket hozni. Lehet, hogy megbánta, amit tett. Lehet, hogy csak viszont akarja látni a családját – vonogatta a vállát Woodruff. – Futólag ismertem. Szeretett a gyerekeiről beszélni, azon a három alkalmon, amikor találkoztam vele.

Tehát a feladat megfigyelés, és meglehetősen valószínűtlen, hogy a fő célszemély felbukkanjon.

– Nem úgy tűnik, hogy a lányt nagyon érdekelné a találkozás az apjával.

– Szerintünk nincs kapcsolata vele azóta, hogy Bolt tizenhárom évvel ezelőtt átállt. Tőled csak annyit várunk, hogy figyeld a lányt. Próbáljuk minimalizálni az ebbe bevontak létszámát, de nem hagyhatjuk ki a lehetőséget. Ez az esély rá, hogy mi találjuk meg és mi hallgassuk ki úgy, hogy ne tudjon róla a világ. Nagyon kevés amerikai tudja ezt a hírt, jelen pillanatban tíznél is kevesebb, téged is beleértve. A K-szekció fogja kezelni Boltot.

– Definiáld, mi az, hogy „kezelni”.

– Elfogni és elszámoltatni.

– Nem megölni? Annyi sok ember életét tette tönkre. – Bolt nagyszámú beszervezett hírszerzőt árult el az oroszoknak, amikor átállt, amerikaiakat és külföldieket egyaránt, és jó néhányan közülük vagy eltűntek vagy meghaltak. Mások hírszerzői pályafutását végleg tönkretette.

– Élve akarjuk, ha lehet. – Woodruff elhallgatott, amikor léptek közeledtek feléjük. Sam egyik szomszédja sétáltatta arra a kutyáját.

– Szia, Sam! – köszönt rá a nő.

– Szia, Melissa! – viszonozta a köszönést Sam. A nőnél elemlámpa volt, Sam és Woodruff lábára világított vele.

– Jól vagy? – kérdezte a nő, és lassított, közben a kutyája rángatta a pórázt, hogy menjenek tovább.

– Remekül – válaszolt Sam. Woodruff nem szólalt meg. A szomszéd ment tovább, Woodruff megvárta, amíg egy sarokkal arrébb ér, és csak akkor szólalt meg újra.

– Kertvárosi lét? – kérdezte. – Hogy bírod?

– Hol van Amanda Bolt?

– Miamiban. Gyerekkorában elég nehéz időszakot kellett átélnie, miután az apja disszidált. Most a fiújával lakik, akivel közösen van egy kisebb vállalkozásuk. Évek óta nem is figyeltettük. Nem tartottuk szükségesnek.

– És én mit fogok csinálni?

Woodruff átadott Samnek egy borítékot, azt, amelyiket Sam már észrevett a kezében a kosármeccsen.

– A részletek ebben. Egyelőre bébiszitterkedsz. Nem közelíted meg. Nem elegyedsz szóba vele, hacsak ő nem szólít meg téged. Azt végképp nem mondod meg neki, hogy az apja eltűnt szem elől és talán hazafelé tart Oroszországból egy kellemes családi összejövetelre.

– És ha Bolt megjelenik?

– Nem hiszem, hogy a lány örömmel üdvözölné, de persze a pszichológusaink elkészítették a jellemzését, és szerintük ha váratlanul meglátná az apját, az olyan mélységes sokkot okozna számára, hogy talán szóba állna vele. Amanda még gyerek volt, amikor apja bűncselekményeinek következményeivel kellett szembesülnie, úgyhogy esetleg magyarázatot vár tőle. Lehet, hogy meg akarja hallgatni az érveit, mielőtt elutasítja.

– És ha Bolt megjelenik? – tette fel ismét a kérdést Sam.

– Vedd fel velünk a kapcsolatot, és vedd őrizetbe.

– Őrizetbe. Nem látok rendőrjelvényt vagy bilincset a készletemben.

– Te most a törvény és rend miatt aggódsz?

– A következmények miatt aggódom, ha ügyvédet kerít magának.

– Sam! – Woodruff éppen csak látható kis mosolyra húzta a száját. – Markus megjelenik, te elkapod, átadod a K-szekciónak. Eltűnik. Nem lesz benne a híradóban. Az oroszok soha nem fogják biztosra megtudni, hogy nálunk van-e, vagy sem. Ami nagyon fogja őket idegesíteni. Izzadjanak csak úgy, ahogy mi izzadtunk, amikor Bolt disszidált. Valami olyan sötét lyukban fogják tartani, ami országunk utolsó és legnagyobb titka. Közel áll az orosz legfelsőbb politikai körökhöz. Elképzelhető, hogy meglehetősen érdekes információkkal tud szolgálni.

– Szinte izgatottnak tűnsz.

– Barátaimat veszítettem el a miatt az alak miatt. Leleplezték, elfogták, megölték őket. A CIA egy tucat műveletét tette taccsra.

– Tehát ha felbukkan, hogy találkozzon Amandával, én elfogom.

– Felhívsz, mi kiemeljük onnan, és te hazajössz.

– És mi lesz Amandával?

– Hogyhogy mi lesz vele?

– Mondjuk, hogy az apja felveszi vele a kapcsolatot. Megtudja, hogy Amerikában van. Aztán hirtelen megint eltűnik? Mi fogja azt a lányt visszatartani attól, hogy a sajtóhoz vagy az ügyvédjéhez, esetleg a rendőrséghez forduljon?

– Akkor talán gondoskodnod kéne róla, hogy ne érjen el a lányához. Kapd el akkor, amikor még csak próbálja megközelíteni. Figyeld a lányt, de figyeld azt is, ki férkőzik a közelébe! Lehet, hogy Boltnak van segítője. Lehet, hogy próbálkozik és ő maga lép vele kapcsolatba, viszont ahhoz a közelben kell lennie, és akkor neked mielőbb el kell őt kapnod. Feltéve, hogy egyáltalán érdekli a lánya. Lehet, hogy csak ücsörögni fogsz pár napig Miamiban, amíg elő nem kerül Bolt hullája valahol máshol, mert az oroszok likvidálják elsőnek.

Sam felpillantott a holdra, ami a fák közül lesett le rájuk.

– Miért tenné ezt most? Miért adná fel kényelmes életét Oroszországban a milliárdos haverjaival?

– Lehet, hogy az élet nem volt ott annyira kényelmes. Lehet, hogy magára haragította a vendéglátóit, és kénytelen menekülni. Lehet, hogy befejezetlen ügyei vannak itt. Tekintettel arra, hogy egy áruló szemétládáról beszélünk, számít ez?

– A legrosszabb eset: mit kell tennem, lőjem le a lány szeme láttára az apját, ha az ellenáll?

Woodruff felhorkant:

– Ha ez történik, majd mi foglalkozunk vele. Úgy látom, nagyon aggódsz azért a lányért.

– Gyerek volt, akinek az apja bűneit kellett cipelnie. Az emberek kegyetlenek. – Ennél többet Sam nem volt hajlandó mondani ennek az embernek.

– Az apjánál senki nem kegyetlenebb. Olvasd el az aktáját! Azután szállj fel egy holnap reggeli gépre Miami felé. Nem ott van az egyik bárod?

– Te tudsz a bárokról?

Woodruff elmosolyodott:

– Szeretek meginni egy jó italt munka után. – Ezzel hátat fordított, és beleveszett az éjszakába.

Sam állt ott egy pillanatig. Majd megnézte a levelesládáját, belevilágított a telefonjával. Vízszámla, egy ingatlanközvetítő promóciós lapja, a lakehaveni iskolafelügyelet adománygyűjtő borítékja, egy helyi fogszabályozó specialista reklámlevelezőlapja. Időnként dolgozott a K-szekciónak, de főként a szórakozóhelyei működtetetésével foglalkozott. Kellemes élet volt ez, és bár szerette volna, ha Markus Boltot elkapják és felelősségre vonják a bűneiért, semmi kedve nem volt Bolt házőrző kutyájának szerepét játszani, ki tudja, mennyi ideig.

Talán más oka is van annak, hogy téged kértek fel egy áruló lekapcsolására, gondolta. Elhessegette a gondolatot. Annyi sok év után időnként még mindig úgy érezte, hogy tesztelik, felmérik.

Lucy miatt.

Egy autó haladt el mellette, majd megállt egy sarokkal arrébb, a házuk előtt. A tornác lámpájának fényében látta a fiát kiszállni az autóból, köszönetet mondani Mattnek és bemenni a házba.

Miután Daniel beért a házba, Matt megfordult az autóval, és elhajtott. Sam integetett neki, de a másik a sötétben nem vette észre.

Mindig nehéz itthagynia Danielt, gondolta. Még nehezebb valami ilyesmi miatt. Üzleti útra menni és véres kézzel hazatérni. Szia, kisfiam, el kell mennem megnézni, mi a helyzet a miami bárban. És esetleg egy árulót is megölni. Bár Woodruff erősen hangsúlyozta, hogy a feladat Bolt elfogása, az üzenet mégis egyértelmű volt: öld meg Boltot, ha muszáj. Nem engedhetik meg neki, hogy elszökjön.

Sam Capra elindult a háza felé a postaládáktól, mit sem sejtve a sötétbe húzódott alakról, aki a fákkal benőtt zöld sáv sötétjéből figyelt – őt figyelte, amint az életében legfontosabb személy felé sietett.