KAZINCZY FERENC LEVELEI

Olcsó eKönyvtár

Klasszikusok ekönyvben a legjobb áron

olcsoekonyvtar.hu

1

SZÜLEINEK
Érsemlye, 1764. dec. 3.

Kedves atyámuram!
Édes asszonyanyám.

Vígasztalást nyújtó csekély írásom találja vidám orcával asszonyanyámat, kívánom. Igen nagyon ne bánkódjon a Pista véletlen halálán asszonyanyám, atyámuram pedig adjon hálát istennek, hogy megszabadult a vízben való hálástól. Nagyasszonyanyámnak sok nyughatatlansági voltak három hétig, míg himlős voltam, Julis hugomasszony igen meghízott, ezzel vagyok kedves atyámuramnak

édes asszonyanyámnak
szótfogadó fia
Kazinczy Ferenc msk.
generális

(Atyja írásival:) Érsemlyén III Decembris
1764.

Drága kedves Dienes, László öcsém uraimékat is köszöntöm.

2

BESSENYEI GYÖRGY KAZINCZYNAK
Bécs, 1777. febr. 11.

Bizodalmas drága Nagy Jó Uram!

Sárospatakról 10a decembr. 1776 hozzám felküldeni méltóztatott levelét éppen ma 11a febr. vészem. Fájlalom, hogy annak minden sorjában hozzám megmutatott valóságos emberi szívének nemes indulataira, bár ártatlanul is, ily későn felelhetek. Az olyan különös kedvezésre méltó tulajdonságok, melyeket az úrnak inkább isteni gondviselés s természet adtak, mint kevés esztendeiben még elkövetett szorgalmatossága által azokat megszerezhette vólna, nemcsak engemet, kit az emberiség mindenkoron megilletődésre hoz, de a vad természetű embereket is magokhoz vonszó szeretetre kénszerítik. Tehát az olyan ifjak, mint az úr, nemes munkáiknak előmozdítására Isten s természet által szabadokká tétetvén, szabadságot azokra egy oly gyenge halandó társaktól, mint én vagyok, önnön elsőségek vagy praerogativájok sérelme nélkül nem kérhetnek. Valamit az úr munkámnak fordításában elkövetett, igenis helyben hagyom, és attól sem tartok, hogy magyarsága kellemetes ne lenne, mit előttem hozzám küldött levele bizonyít. Hív tiszteletét, mellyel, mint írja, munkámhoz viseltetik, egész indúlattal köszönöm, és kesergem aztat, hogy ily nemes tiszteletnek azokban oly érdemtelen és csekély tárgya találtatott: mégis azon személyéhez való szeretetre kér az úr, hogy véle minden munkáimat közölni ne terheltessem; mely eránta való kötelességemet minden magát arra előadandó alkalmatosságban annyival serényebb indulattal fogok elkövetni, hogy erre az urat, mint annak okát, valósággal érdemesnek lenni ítélem, kinek levelében minden sorját a becsület, tisztesség s felső dolgokra való nemesi vágyódások rajzolták. Ilyen megesmertető jelei szoktak az igaz emberiségnek lenni, melyek a gyenge ifjúságot is erkölcsi tulajdonságaikra való nézve közöttünk tanácsos és kellemetes öregséggé tészik. Ne szűnjön meg az úr szívének hajlandóságai után menni, és az emberi viselt dolgoknak ahhoz a dicsőségéhez közelíteni, melyre szemeit csaknem bőlcsőiből láttatik vetni. Erre törekedjen, bátor szívvel megkívánván minden viszontagságokat haladni, valamelyek magokat nemes igyekezetének ellene szegezhetik, hogy magát az ily férfiúi harc által is azon tiszteletre s szeretetre mindenkor érdemesebbé tehesse, mellyel maradok

az úrnak

Bécs, 11a. febr. 1777.

igaz köteles szolgája
Bessenyei György

P. S. A számomra felajánlott exemplárokból, bővebb szívességét az úrnak köszönvén, csak egyet kérek ki magamnak.

Szilágyi Márton tiszteletes professzor uramat több t. előljáróival együtt az úrnak igaz hozzájok hajlandó szívességgel köszöntöm.

3

SZÁNTHÓ JÁNOSNAK
Regmec, 1782. júl. 4.

Tiszteletes uram, nekem minden színesség nélkül
tiszteltetett kedves barátom!

Egy nemigen régen megholt francia író, életének leírásában ezt mondja maga felől: „Én esmérem a szívemet, esmérem pedig az embereket is. Nem vagyok olyan, mint akiket láttam; bátorkodom hinni, hogy éppen nem olyan vagyok, mint egy azok közzül, akik élnek; de azért nem vagyok jobb - nem vagyok rosszabb -, csakhogy éppen egyéb vagyok. Jól tette-é a természet vagy nem? hogy azt a modellt, azt a formát, amelybe öntött engemet, eltörte, akkor ítéltessen meg, minekutána ezen írásom elolvastatik”. - Ezen sorait olvasván egykor Rousseau-nak, letettem a kezemből a könyvet s elmélkedtem sorsomon. Tapasztaltam azt, hogy a természet engemet nem a közönséges modellbe öntött; de azt is tapasztaltam, hogy azt a modellt, amelybe öntettem, se nem egyedül az én számomra készítette, se bele lett öntésem után mindjárt el nem törte. Hogy Sonderling nem vagyok, azt tapasztaltam; de azért nevemet mégsem írtam a közönséges emberek katalógusába. Ezzel se nem gyalázom, se nem dícsérem magamat, csak azt mondom, ami felől annyiszor meggyőzettettem. Legfőbb gyönyörűségemet a barátságban találom. De ritka embernek tetszem, mert nékem ritka ember tetszik. Azok, akik nékem tetszenek, akiknek szereteteket megnyerni kívánom, a szeretetnek, a barátságnak legforróbb tüzével szeretnek. Soha barát barátot jobban nem szeretett, mint én; és ugyanezen okból kívánom, hogy minden színesség nélkül forróan és állandóul szerettessem. Oly szerencsés, oly boldog vagyok, hogy ezt majd mindenkor el is nyerem. - Ezekkel való társalkodásomban felejtem el azokat a nyomorúságos óráimat, melyek gyakran útálatossá teszik előttem az életet; ezeknek az ölelgetések közt nevetem azokat a kígyókat, akik mardosni akarnak. Bízvást marhatnak, nem fogom érezni mérgeket; mert belsőbb barátim, kiknek számok közé számlálom ímé tiszteletes uramat is, szeretnek.

Egy ártatlansága felől tökéletesen meggyőzettetett nemes szívnek megnyugtatására mindenkor elég a maga virtusának meggondolása: ezt a nyilakat tompító pajzst viselvén mellyén, kacagni fogja azoknak esztelenségét, akik nádból csinált nyilaikat szívének szegezik. Nem a dícséret ösztönözi őtet felvett munkájának folytatására, hanem az a szív, mely neki tulajdon javallását ígéri.

Érzem én is ennek a nemes tűznek szikrácskáit már, még gyenge és erőtelen mellyemben; azt szentül állítván, hogy nem a dícséret elnyerése után való törekedés indított munkám felvállalására.

Olvastam Gessnert, kinek az írásai nemes lelket, szín nélkül való virtust, ártatlan és a méznél édesebb tiszta szerelemet illatoznak. - Olvastam, mondom, Gessnert, s ő vont el azoktól a veszedelmektől, melyekre védelmére elégtelen ifjúságunk rohant; ő képzette szívemet, mely édes tanításait kimondhatatlan készséggel szopta. Hozzáfogtam fordításához, hogy bennem vérré váljon; kevés idő múlva örvendezve tapasztaltam, hogy már írásának módját is magamévá kezdettem tenni. Olvastam annakutána Siegwartot, ez tőlem szintolyan kedvességet nyert, mint Gessner. - Hányszor hullattak szemeim elgyengülésemben olyan édes cseppeket írásodra, áldott Miller! melyeken az engemet sírni látó angyalok örömökben talán magok is sírásra fakadtak! Ez a két darab az, kedves barátom! amelynek szívem ártatlanságát, tiszta és naponként nevekedő erkölcseimet és így mind világi, mind mennyei boldogságomat köszönhetem.

Nemes kevélységgel nézek azon boldog órák eleibe, midőn (erkölcseim mély gyökeret vervén szívemben) Hazámnak, sőt az egész emberi Nemzetnek dísze lészek. - Lészek, mondom, ha azt magamon kívül más nem fogja is érezni, erkölcseim, nevekedő talentumocskám, az isteni gondviselésbe vetett állhatatos bizodalmam, és a ti érettem az egekre bocsátandó könyörgéstek, kedves barátim! reménységet nyújtanak, hogy a lészek.

Hogy a Magyar Hírmondóval kiprédikáltattam még véghez nem vitt munkám által érdemlendő dícséretemet, fognak, tudom, gyermeki kevélységgel vádolni. Azt mondhatom, akaratom ellen esett. Nem kívántam én egyebet, hanem csak azt, hogy szándékom és nevem tétettessen fel, hogy azon fordításokból való örömömet el ne kapja valaki előlem. - - Még Gessnernek nem írtam; előbb felőle Török uram által akarok tudósíttatni: de már levelemből ismér Miller.

Ez légyen egyedül jutalma munkámnak, ez, amit már tiszteletes uramban elértem, hogy olyanok méltóztassanak barátságokra és szeretetekre, akiket nemes lelkekért tisztelnem és szeretnem kell. Ugyanezen indulatját magyarázza tiszteletes uramnak levele, melyet nem a benne lévő, bizony meg nem érdemlett dícséretért, hanem mint megígért szorosabb barátságának zálogát, becsesebb kincseim közzé számlálok, és magamat imádságaiba ajánlván, örvendezve nevezem tiszteletes urat

igaz barátjának
Kazinczy Ferenc

A.-Regmec, 4. júli. 1782.

4

RÁDAY GEDEONNAK
Kassa, 1785. okt. 13.

Nagyságos uram!

Minekelőtte közhelyen jelennék meg a Gessner Idylliuminak magyar fordításával, szükségesnek látom, hogy megítélésére oly bírót válasszak, aki hibáit érzékeny fülekkel s szemekkel érezze, és aki azokat nékem egész szabadsággal tudtomra adja. Nagyságodon kívül nem esmerek senkit, aki kívánságomat teljesíthetné; valamint másrészről nincsen senki, akinek inkább kívánnám hallani javallását, s innen eredett az a bátorságom, hogy azon Tudósításomnak, amelyet ezen fordításnak elibe akarok tétetni, a nagyságod nevét homlokára függesztettem. Szenyvedje meg azt nagyságod, s ne tekintse hibáim elítéléseinek únalmasságát, nem annyira alázatos kérésemre, mint attól a hazafiúi nemes indúlattól ösztönöztetvén, hogy eszerint valaha mocskok nélkűl fog fordítást olvashatni hazánk.

Én erős hiedelemmel hiszem, hogy nagyságod kérésem vakmerőségét jóra fogja magyarázni, és hogy engemet azon gráciáiba, melyet erántam mutatni méltóztatott, továbbá is megtart. Ki a legforróbb tisztelettel maradok nagyságodnak

Kassán 13-a oktobr. 1785.

alázatos szolgája
Kazinczy Ferenc

5

ORCZY LŐRINCNEK
Kassa, 1787. nov. 12.

Nagyságos uram!

Bémutatom nagyságodnak azt az egynéhány valamimet, aminek kinyomtattatására egy-két barátim ösztönzése vetemített. A jó szerencsére bízom, mit ítéltet felőlle; mert különben elég példánk van már, hogy a közönséges javallás, vagy szidalom nem jele a munka jó vagy rossz voltának. Ha nagyságod nem tartaná rossznak, elég satisfactio volna a könnyen támadható kedvetlen ítélet helyett!

Mi Kassán nemigen heverünk. Az én Gessnerem sajtó alatt van; tegnap nyomtatták a 4-ik árkust belőle; - azon kívül pedig Hamletet bocsátom ki. Szabó Miltonnak az Elveszett Paradicsomát fordítja deákbul magyar hexameterekre, Simay a Molière Fösvényét, kit ő Szűkmarkosnak akart nevezni, de tanácslásomat követvén, Sugorinak. Batsányi Tassot igyekszik lefordítani, de nincs originálja. Eszerint a magyar literatúra munkáit tekintvén majd igen ráillik az Kassára, amit a deák példabeszéd Afrikáról mond: Africa semper habet aliquid novi! De aligha a nem lesz még végső romlása a magyar literatúrának, hogy semper habet aliquid novi. Ha mindent elrontunk, sohase lépünk tökéletességre. Erre pedig az elhíresedés esztelen óhajtása s a magyarországi német könyvnyomtatók fösvénysége nagy út. Ajánlom magamat nagyságodnak kegyességeibe s maradok,

nagyságodnak
Kassa, 19. novembris 1787.

alázatos tisztelője
Kazinczy Ferenc

6

RÁDAY GEDEONNAK
Kassa, 1788. máj. 19.

Nagyságos Uram!

Elkészűlt végtére az én Gessnerem is, melyet esztendőnél tovább tartott kezei között Landerer. Nem tudom micsoda szerencsétlenségből a Báróczy tisztelőihez tett ajánlásom kimaradott a nyomtatásból, és azt én magam se vettem elébb észre, hanem csak akkor, mikor már némely exemplárokkal másoknak kedveskedtem is. De csakugyan nem panaszkodhatik Báróczy, mert róla a nagyságodhoz írott és a fordításnak elibe tett Levelemben dícséretesen emlékezem.

Én ezt a nyomtatást nem nézhetem bosszankodás nélkűl. Teli vagyon hibákkal, és ezen felűl a Landerer emberei oly mocskosan nyomtatták, hogy sok exemplárokat el kellene hányni. - Azon leszek tehát, hogy mintegy esztendő múlva csínosabban és sok igazgatás által jobbá téve bocsáthassam ki.

Most egy más munkám vagyon készen nyomtatás alá. Esméri reménylem nagyságod azt a kis románt, amelyet Sonnenfelsének is mondanak lenni: Adolphs gesammelte Briefe. - Ez a Goethe Wertherének példája szerint van írva. A festegetések benne pathetikusok. Én ezt lefordítottam, s magyarrá tettem; azaz a személyeket és a történetet Budára hoztam által; Adolph nálam Bácsmegyei, Sophie Surányi Manci sat. A történet ez: Bácsmegyei Surányi Mancival szerelemben és csaknem jegyben van: Szentpétery secretáriussá lesz a L[ocum] t[enentia]le Consiliumnál, megesmerkedik Mancival, megkéri a szüléitől, s ezek a lyányt hozzáadják. Bácsmegyei ezen annyira elcsügged, hogy minekutána egykor véletlenül vélek öszveakad, beteggé lesz, s meghal. Ohajtanám, hogy minekelőtte ez a munkám közre megy, az a szerencséje lehessen, amely vólt Gessneremnek, hogy nagyságod revideálhassa. Első alkalmatossággal leküldöm már 12 árkusnyira tisztán leíratott darabját, s alázatosan kérem nagyságodat, méltóztasson Trattnerrel szóllani munkábavétele eránt. - Mintegy 17 árkusra megyén, mind öszvességgel, s én semmi exemplárt nem kívánok, sőt 50-t tőlle megveszek.

A Museum nevezete nékem teljességgel nem tetszett. Engedtem mindazáltal társaimnak. Adják az egek, hogy igyekezeteinknek bóldog végét láthassuk.

Koros Imre Uram se Zrínyit nem küldi, se a Nagyságod megígért munkáit. Nyughatatlanul várom mind a két darabot, hogy a második nyalábba beléiktattathasson, és Társaságunk nagyságodnak nevével dicsekedhessen. - Ajánlom magamat nagyságodnak sokszori kegyességeibe s maradok.

Kassán 19. Maji
788

alázatos tisztelője
Kazinczy

7

ARANKA GYÖRGYNEK
Kassa, 1789. júl. 10.

Arankának Kazinczy
a legtökélletesebb számban bóldogságot kíván.

Kevésbe, csak igen kevésbe múlt, régólta tisztelt érdemes hazafi! hogy előttem igen kedves leveled az elyseumi mezőkre nem jött utánam. Az elmúlt hónapnak 7-dikétől szinte 23dikáig, az életnek, sőt magoknak a legkínosabb fájdalmaknak érzésén kívül tompán és elájulva feküdtem s orvosom minden reménységről lemondott.

Végtére egy kegyes istenség visszaadta életemet s új feléledésem és azok a könnyek, amelyek szemeimet mindenkor elfutják, valamikor az jut eszembe, hogy oly igen közel voltam a Nem-lételhez és mégis újra vagyok, kedvesebb áldozat néki, mint az a pompás háládás, mely gyakorta a templomokban zeng.

Élek tisztelt barátom! - ó mint kevélykedem ezen nevezetben - s már lábadozni kezdek nyavalyámból; s új életemnek nagy szerencséjét lelem abban, hogy te engemet szeretsz s barátságodra s leveledre méltóztattál.

Nékem az orvos megtiltotta az írást és a mélyebb gondolkozást: de ezenfelül láthadd kezem írásából is, hogy gyengének kell lennem. Meg fogsz tehát engedni, hogy válaszom most rövid lészen.

Azt tudakozád, mi a DAL? - Szükség, hogy a Gesang-ot a Lied-től - chant-ot chansonet-től - a canto-t a canzonetto-tól a magyar is megkülönböztesse. Az első harsogó epopeákat, magasan repdeső ódákat - az utolsó szerelmes darabokat, nyugodalmas scénákról írt énekeket jelent. - - - Közönséges nálunk danolni, danlani, mely világosan az obsoletum dal-tól jő. - - Én leveledet, mihelyt egynehány ízben elolvastattam, mert magam oly gyenge valék, hogy egy betűt se tudtam a másiktól megkülönböztetni, mint igen kedves újságot az én igen kedves Horváthomnak küldöttem által Füredre, három darab szép verseiddel. Várd tehát addig teljesebb válaszomat, míg az ismét kezemhez jő.

Most mondom már én egész bizodalommal azt, amit a Gessner elibe tett Rádaihoz írt levelemben mondottam, hogy születésem a legtisztább magyar ég alatt esett, midőn Arankát mind a hellyben - per duplex 11, - mind az é-ben in interrogationibus velem együtt látom. Ha engemet esmernél, tudnád, hogy én éppen nem vagyok vallásbeli fanatizmussal profanálva; engem fiának nevez a bölcsesség; de kéntelen vagyok mégis megvallani, hogy magát tartom a kálvinistát a magyar litteratúra elővitelére választott népnek. Igyekezik a pápista, de haszontalanúl; Faludi - az imádott Faludi hány helyt vét nyelvünk ellen. Nézzük el Szabót, Rajnist, Révait, Batsányit. - - A lutheránus pedig arra van kárhoztatva, hogy magyarul meg ne tanúlhasson. Én ennek forrását az oskolákban találom. A kálvinista univerzális nyelve a magyar; a pápistáé a culináris deákság; a lutheránusé a tót és német.

Mit mondál te a német nyelvről a franciával öszvehasonlítván? Én a Pucelle d’Orleant véghetetlenül tisztelem; Rousseaut religióval olvasom, Colardeaut, Doratot sokszor gyönyörködve olvastam; de a német litteratúrát a franciánál alábbvalónak nem állítom. A francia nyelv csupa virág, az igaz; de micsoda átkozott sor ez Doratnak Ma Philosophie nevezetű darabjában:

Cette poetique licence.

Ha prózának olvasom, úgy mondom ki: Szett poetik liszansz. Ha versnek, így: Szette poétike liszansze, és azt úgy, mintha jámbus vólna. - Ezen felül minden jóízlésű litterátor feljebb becsüli a Simplex munditus-t a tarka csecse-becsénél. No nézzük már a Gessner Idylliumainak első §-át németül, és úgy, amint azt Huber fordította, noha azt könyv nélkül írom csak, és így hibázhatok, mert francia Gessneremet olvasni adtam.

Nicht den blutbespritzen kühnen Helden, nicht das öde Schlachtfeld singt die frohe Muse: sanft u. schüchtern flieht sie das Gewühl, die leichte Flöt in ihrer Hand.

Franciául:

Ce ne sont ni les Heros farouches et teints de sang, ni les champs de bataille couverts de morts, que chante ma Muse badine: douce et timide elle fuit, sa flute legère à la main, les scenes tragiques et tumultueuses.

Magyarúl a német után:

Nem vérrel béfecskendezett merész bajnokot, nem az ütközet feldúlt helyét énekli a víg Múzsa: remegve szalad ő mezei könnyű sípjával a fegyvercsattogás elől.

Mennyivel igazabb a magyar a franciánál? és milyen szép numerus van benne:

a fegyver csattogás elől.

Ez jambus, szinte mint a német

die leichte Flöt in ihrer Hand.

- - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - -

...Most minden verseink haszontalan hosszas csevegés és kedvesség nélkül való kötött beszéd. Erdődy Lajos, akit gyakorta burlesque expressiókért becsülnek sokan, gyakorta pajkosságaiért, gyakorta csak azért, mert foly a cadentiája, mindég repetál; gróf Teleky József szenteskedik, Bessenyei tudomány nélkül affektálta a legsublimisabb filozófust, s dagály lett. Ilyen ő Lucanusában, hol a gallusokat gauloknak, Ausoniát Lausoniának nevezi tudatlanságból, akármit mond Batsányi a Museum 2dik darabjában. Igaz, hogy ha Bessenyei deákúl tudott vólna, nem hiszem, hogy Lucanus jobb fordítóra akadhatott vólna, mert mind a kettőt dagályra szűlte a természet. Szabó, isten tudja, mit csinál.

A második negyedében a Museumnak Klopstocknak Messiásából fordított darabokra fogsz találni. Így van már készen 3 ének. Csak arra ne kérj, hogy az erőltetett expresszóktól elálljak. Elveszteném egészen a Klopstock energiáját. Fordításomat in mscrpto és Gessneremnek újabb darabjait a Lőrinc napi debreceni sokadalomra Hunyadi Ferenc prédikátor úr kezéhez küldöm, hogy küldje kezedhez. Kérlek, rostáld meg. A te kriziseid nagy érdemet fognak adni munkáimnak. A Gessner Idylliumit most hasonlítom öszve az originálissal. Akkor, ha majd készen leszek vele, általküldöm.

Nem írok többé, hanem csak egy darab versemet teszem még ide. Méltóztass továbbá is leveleidre és szeretetedre és éreztesd, hogy szeretsz. Kassán 10. júl. 1789.

Manci Magdolnának diminutivuma.

8

HORVÁTH ÁDÁMNAK

Regmec, august. 21dikén, 1789.

Midőn csaknem megemészte a bosszankodás, hogy leveledet nem vehetem; hogy Vályim által iratott - Kassáról reszkető kézzel írt -, már Regmecről írt - kedvesedhez írt leveleim sem indítanak arra, hogy felelj, megérkezik Kassáról Vályim és kezembe adja leveledet. Alig telek meg véle, alig olvastam el kétszer, háromszor, jő az Újhelybe küldött követem s hozza a másodikat. Ó édes Horváthom érezd, érezd azt, amit a tégedet hevesen szerető Kazinczy érez, midőn szíve elolvad, és erántad a legbuzgóbb tiszteletre ragadtatik. Ez a szíves tisztelet, érdemeidnek igaz tisztelete, a te bájoló nyájasságod győz meg, hitet el engem egész bizonysággal afelől, hogy te örökre öszve vagy kötve velem, hogy barátságunk bonthatatlan, s hogy azon az irígység, meghasonlott gondolkozás, s egyéb efféle indúlatok diadalmat nem nyernek. Újabban felébred nyughatatlanságom, mellyel személyes esmeretséged után vágyakodom, s megujítom szíves fogadásomat, hogy egész erővel azon leszek, hogy októbernek elején Bécsbe indulhassak. Horváth lesz az igaz célja útamnak - és az a képzelés, hogy majd Kazinczy Horváthtal, Csapodival, és Vályival lesz együtt! úgy ragad magához, mint a vidám haldoklót a halhatatlanságnak horváthi hitele.

Álljatok öszve kedves barátim, s fogjatok hozzá az új Társaság munkáinak kiadásához. Én köztetek vagyok, mert Horváthomtól el nem szakadhatok. Ugy-é kedvesem, méltónak tartasz reá? Ó kezdjétek el! kezdjétek el. Én mindent teszek, valamit kívántok. A te javaslásod hogy Füreden gyűljünk öszve, minden esztendőben egyszer, a legédesebb képzelődésekre ragadott. Ellenben gróf Széchényinek igazsága vagyon. Ne hidd, hogy szemmel ne tartsanak. Úgy, de ismét minő boldogság öszvegyűlni és egymást közelről esmerni. De ismét, hát ha egy-két Batsányi támad, s elnyomja a szabadságot a maga gorombaságával, öszveveszti a tagokat, schismákat csínál. - - Kénszerítelek kedves barátom, fogj hozzá minél elébb. Én az Orpheusomtól azért nem állok el. Lesz ennek is haszna. Ti versezzetek, én is versezek köztetek; én amellett egyébhez is látok. Az én darabjaim archivuma lesz a mostani litteratori dolgoknak, s minden talál benne helyet, ami tárgya a tudhatásnak. De erről majd szóval bővebben.

Nem írtam ugyan még eddig semmit felőle, de sokszor aggódtam a te balatoni hajózásaidon. Barátom, ne vesd magadat szemlátomást veszedelemre! Gondold el, milyen kincse van benned a hazádnak, Kazinczydnak. Jaj nekem úgy, ha igaz az ellenkező állítása a Curtius mondásának: Matrem timidi flere non solerent!

Édes Barátom! nagy vala az én fájdalmam nyavalyámban, de gazdagúl meg van fizetve minden. A te érettem buslakodó szép versed - s érezd ismét, amit a néma háladatosság mond! - Az én sorsom a jó részre esett, hogy Melpomene rám pillanta születésemkor. Elmondhatom ezt:

Parte ego non possum nobiliore mori.

Polémikus (de nem harcoló, mert te velem [nem har]colhatsz és nem is harcoltál) Leveledre most [nem] válaszolhatok. Két óra alatt Miskolcra indúlok; dolgaim vannak: most csak azt mondom, hogy érzem, hogy te convictus vagy a magad értelmed felől; s annyival kevesebbé csudálkozom azon, hogy együtt nem járunk, mert a gazos, út nélkül való, setét erdőben együvé nem akadni nem csuda.

A vicekancellárius! - Hogy ő is szánt. Én őtet tisztelem s ha meg nem csal képzelődésem, ő engem becsülni látszatik; becsülni, mint Gessnernek fordítóját és mint embert. Ha becsűl-é úgy mint hivatalban lévőt, nem tudom: azt tudom, hogy egyenességemet szereti. Látta-é nálatok Bácsmegyeymet? Mit mond rá? Hát Péczeli? Nagyon sajnálnám, ha ez azt tartaná, hogy én őtet vagy nem becsűlöm vagy bánthatom. És mégis tartok tőle, hogy a Heró és successio emlékezete Bácsmegyey Jelentésében előtte nem csinál csendes vért benne, kivált, hogy Youngomban is mondtam valamit felőle.

Küld meg édesem kesergő verseidet Péczelinek a Gyüjteménybe. Édes azt nézni és nézettetni, hogy nem

Careo vate Sacro.

Ne hidd, hogy a normális oskolák institutuma ellenkezik kedves nyelvünkkel. Sőt inkább Bálintfit és Vályit megdícsértettem a consiliummal a magyar nyelv tanításáért. Nagy szerencsétlensége a normális institutumnak a bolond tanítók és a sok fogyatkozásokkal teljes régi könyvek. Apológiái többnyire rosszak. Én is készitek egyet.

Barátom, semmiben sem gyanakszom barátságod tisztasága felől, de a Messiás eránt mégis félek, hogy ha nem talál tetszeni, szépíteni fogod nem javalló itéletedet.

SZÉCHÉNYI! áldott hazafi! Be szép gondolat a secretariussággal. Haza szülj husz SZÉCHÉNYIt s megmutatjuk, mit teszünk.

A mixta oskoláknak célja nem a religionis unio.

Öleld, öleld, öleld az én Csapodimat! és magadat Kedves, ha ölelheted. Nyughatatlanúl várja azt a szempillantást heterodoxus Kazinczyd, amelybe azt karjai tehessék!!! -

9

ARANKA GYÖRGYNEK
Kassa, 1789. dec. 20.

Arankának Kazinczy boldogságot!

Hogy előttem minden tekintetben különös kedvességű leveledre ily soká nem feleltem, érdemes tisztelt hazafi! tulajdonítsd azt bécsi útamnak, hová októbernek 18dikán megindúlván, decembernek 4dikén jöttem haza. Azólta ismét egy hivatalbéli útat tettem; s onnan is megjövén, subalternus tisztjeimnek dolgoztam egy hivatalba vezető szóllást (tehetné-é ez az Oratiót? - csak inkább mégis mint a Beszéd; Colloquium), melyet ma el is mondék, s pihenésemnek első szempillantását arra fordítom, hogy barátságos öleléseid közzé vethessem magamat.

Füreden Horváthot, Győrben Rajnist és Révait, Pesten Dugonicsot. Pozsonban a nevendék kis papokat, Bécsben a Hadi történetek íróját, Görög Demeter uramat, Báróczyt, s mindenek felett gróf Széchényit láttam. - Annak előbeszéllésére, mit láttam, mit hallottam, szabadabb elme, és sok idő kívántatik. Horváth egy szeretetre méltó kuruc. Nem lehet hozzá hasonló litterátort kapni, mert ő a maga nemében egyetlenegy. Fekete bajusza ellepi egész száját, óldalról és hátulról üstökbe kötött hajai borzasan állanak, ruházatja veres színből vagyon kihányva arannyal, fején pedig bársony nyusztos süveg áll. A legpajkosabb fickónak esmérné az, aki látja, s megesküdne, hogy nemcsak nem poéta, de a poézisnek nevét sem hallotta. Szüntelen danol, mint a kálvinista deák szokott; pipázik; tréfát űz, s nevetteti azt, akivel szóll. Szíve oly egyenes, mint a Nathanaelé. Áldott lesz énelőttem a nap, amelyen őtet először szorítottam mellyemre. 30 esztendős.

Dugonics ősz ember, de ideje előtt. Haja és színe igen szőke lehetett. Nyájas s egyenes, de nem durva. Ha bántják, haragszik. Azon a képen, amely a Kovacsich Merkur von Ungarn für das Jahr 1787. Tomo XII. vagyon, szerencsésen van eltalálva; de a karja és sipkája a képet esmeretlenné teszi. Újonnan adja ki most Etelkáját, s néhol változtat, bővít, elhágy holmit.

Révai száraz, szőke, görbedt, éles és alighanem irígy. Győrben a Normális Oskolánál rajzolást és architekturát tanít. Társaságra veszedelmesnek nézem.

Rajnis egy igen becsületes karakterű ember, nagy hazafi, ad excessum! Büszke mert a maga érdemét esmeri. Ha ki írásáról ítél, nagyon megcsalatkozik. Nem oly durva, nem oly mérges ő amilyennek mutatják írásai. Meg volt bántva, s nem sír, ha bántják, hanem vág.

Pozsonban a kis papok közt igen kedves embereket kaptam. Döme Károly szeretetre méltó, derék és nagytehetségű ifjú. - Fehér György francot, németet, olaszt ért. Tsergits verseket írogat.

Báróczy öregszik. Nem ír többé semmit.

Széchényi királyi commissárius és főispány vólt. Önként resignált. Egy szent hazafi. Igen tanúlt, igen nyájas, igen jó ember. Alig szerettem valaha valakit annyira, mint őtet első tekintettel: de rettegtem előtte, oly nagy vólt reverentiám, veneratióm. Ha ki őtet látja, hazafiúságát hallja, azonnal hozzáfog az íráshoz. - Többet nem mondhatok, nem lehet mondanom.

A Júlia Levelei úgy jönnek ki amint parancsoltad. Magam rajzolok hozzá egy képet a homlok-levélre. Ámor jajgatva mégyen, s lábait béklyó szorítja; íveit pedig mérgesen elhintve lehet látni. Közűlök egy kígyó fonakodik ki. - Ezt én Bécsben metszetem: de Kassán fogják nyomtatni. Veszed majd az árkusokat minden postán.

A Museum IV. részébe, s már Landerernek általadott ORPHEUSom (így nevezem hólnap-számként kijövendő írásomat) első darabjában egynehány verseidet tettem belé. Engedd el ezen szabadságomat. Lesbiához. Koporsó-kőre, Nap ha fel akar öltözni etc. etc.

B. Ráday Pesten dicsekedve mutatta szép leveledet. Mint örültem én, midőn nevemet kedvesen említve láttam. Én a te szereteteddel dicsekedtem. Tarts meg abban továbbá is. Én tisztelni meg nem szűnlek. Kassán 20. Xbris 1789.

Eddig való professzora kassai Normalis Fő Oskolámnak, Wályi András úr, s ivánkai Vitéz Imre úr subalternusaim lettek a kancellárián 4-a novembris publikált resolutioban. Ez Egerben, amaz Miskolcon fog lakozni mint Scholarum Nationalium Districtus Litterarii Cassoviensis Regius Visitator. Rangja főszolgabírói, 600 ft. fizetéssel. A Vitéz Orestese javallást nyert Bécsben.

10

ARANKA GYÖRGYNEK
Kassa, 1790. jan. 25.

ARANKÁT
Szerzetes Barátja ORPHEUS
szent csókkal öleli.

Érezd szentül szeretett barátom! érezd mennyire ragadott el azon támadott örvendezésem, hogy téged nemcsak barátomnak, hanem szerzetes atyámfiának szólíthatlak. Az a szent öröm, amely indúlatosan szorítana, ha ölelhetnélek mellyemre, megnémít; nem tudok egyebet mondani, hanem hogy - szeretlek.

Én a miskolci virtuosus kozmopoliták tagja vagyok. mindazáltal dolgozni régen megszűnt; mert előljáró atyátokfiai elszéledtenek, és a fejedelem rendelése gátlást vetett barátságos öszvegyűléseinknek. Azólta munka és nélkül vagyok.

Horváth Ádám is barátunkká leve. Pesten vétetett fel 19-a november, s én őt (szokásból kiment rendtartásunkhoz képest) Árionnak neveztem. Ő minden tekintetben érdemes szorosabb szövetségünkre.

Küldöm a Museum 3-dik darabját. A negyedik most van sajtó alatt.

A generális gyűlése Abaujnak magyar tűzzel mene végbe. Nem adunk életet, míg szabadságaink helyre nem állíttatnak.

Barátom! hívatalbeli dolgaim vonnak el, és félek, hogy ha még többet írok, mindenem itt marad. Szorúlj mellyemre, és fogadd el szent csókomat. Kassán 57 25/I. 90

Orpheus.

11

A „HADI ÉS MÁS NEVEZETES TÖRTÉNETEK” SZERKESZTŐSÉGÉNEK
Kassa, 1790. márc. 8.

Imé egy új jele az én igyekezeteimnek. - Annyival készebb vagyok megvallani, hogy a Széphalmy Vince álorcája alatt én lappangottam, mivel leveleiteknek 274-ik oldalán elárúlva látom magamat. - Örömmel olvasom mindég litterátori túdósításaitokat. - Nem minden ember érzi azt, mennyire hevül fel még a hidegebb vérű, szemérmesebb, bátortalanabb hazafi is a vetélkedésre, midőn látja, hogy itt is, amott is támad egy, aki könyveinknek számát szaporítja. Evégre kérlek, iktassátok azt, amit még hazánk tőletek nem tud, Orpheusomnak 80-90 óldalaiból, leveleitekbe, s indítsatok reá valakit, hogy Rousseau-nak Contrat Social-ja mellé, mely kezeim közt vagyon munkában, fogjon az Emberek hasonlatlansága felől írt becses munkájához is: mert én, aki sem a Messiással, sem egyéb igyekezeteimmel nem vagyok készen, már ebbe most nem foghatok. - Hamletem a jövő héten sajtó alatt lesz, s talán Lessingnek Miss Sara Sampson-ja is utána fog menni. - Most kellene azon lennünk, hogy a béállandó országgyűlése alatt magyar játszószínünk légyen. - Orpheusom II-dik Darabjába consiliarius Fáy Ágoston úrnak, mint abaújvármegyei első viceispánynak, márc. elsőjén tartott beszédét iktattam, s melléje ezt vetettem: Ezt a beszédet, s egynehány vármegyének protokollumait olvasván, kicsoda az, akiben még az a kívánság támadhatna fel, hogy béállván nemsokára az országgyűlése, ismét a deák nyelv hozattasson vissza közdolgainknak folytatásokra? - Ha a deák nyelvet vesszük elő: úgy örökösen bézárjuk a tudományok elterjedése előtt az útat. Egészen a retorikáig, azaz életünknek csaknem fele részéig azt a nyomorúlt konyhai deákságot tanúlnánk egyedűl, amelyet ekkoráig oskoláinkban és oskoláinkon kívűl hallottunk, s nem lesz időnk valóságoknak tanúlására. Ezenfelűl ha a magyar nyelv hozattatik bé (amelyre az uralkodás terhét oly fáradhatatlanul hordott JÓZSEF maga is hajlott, a deák nyelvtől elállván, és utolsó tavalyi rendelése mellé nem a deák, hanem a magyar fordítást tétetni parancsolván), nemzetünkből különös nemzet válik, örökös fal lesz a magyar és nem-magyar közt vonva, s az idegen vagy magyarrá lesz köztünk, vagy éhhel hal el; szemlátomást fogunk előmenni a tanúlásban, magyar csemetéink magyar nevelőket kapnak, s a mesterségekben és tudományokban oly szerencsés virágzásra lépünk, mint amilyenre Németország lépett, minekutána a kihólt római és az idegen francia nyelvtől elállott, s tulajdon nyelvén kezdette írni könyveit.

E célnak elérésére pedig elmúlhatatlanúl s mindenek felett az kívántatik meg, hogy az oskolákban magyar nyelven taníttasson az ifjúság. Mely annyival könnyebben megeshetik, mivel már ekkoráig is sok magyar könyveink vannak, a szükségeseket pedig tanúltjaink elkészíteni készek lesznek. - Él Dugonics; és Rátz, él Horányi! Révainak készen vagyon egy Architekturája; Novák Természeti Törvényt ád; - Sárospatakon Szentgyörgyi, Őry, Szilágyi, Szombathi, - Debrecenben Sinai, Ormós, Milesz, Szilágyi, Hunyadi, Benedek; - Erdélyben Kovásznai, Szathmári, a két Benkő; Bécsben Decsi; Komáromban Péczeli, Mindszenti, Perlaki; - Váradon Józsa; - Miskolcon Komjáti, Szathmáry, Paksi József és Tóth András, - Győrben Ráth; - Füreden Horváth; - Szatmártt Földi; - Nagybányán prof. Szabó László; - Jászberényben Gellei; - Kecskeméten Gőböl; Halason Tormási; Böszörményben Vétsei; Diószegen Fazekas és Lévai; - Kőrösön Kozma; - Verőcén Szilvási; - Vácon Török István; és akit utól említek ugyan, de aki mind munkásságára, mind tehetségére nézve az elsők közé való, Rimaszombaton Szőke, s ezeken kívül két monasticus barát, a szép magyartollú s magyar történeteinkben igen járatos polemista P. Leo Maria Szaicz, és Rozsnyón az én igen kedves barátom, franciskánus concionator P. Lovasi Benedek[1] csak intést várnak, s rész szerint írni, rész szerint fordítani készek lesznek. Vétkezik a haza ellen, aki ezt a szent szándékot teljes erővel elő nem mozdítja! aki kész nem lesz ezért minden hasznát, előmenetelét fel nem áldozni!

Kicsiny és csekély mindennek kezdete s kéntelenek vagyunk megvallani, hogy hazánknak van három vagy négy vármegyéje, amelyben nem találhatni oly személyt, aki a még szokatlan nótáriusi magyarságnak megfeleljen: de avagy nem lehetne-é ezen segíteni? Nincsenek-é a Duna és Tisza partjain oly ifjak, akik szívekre vévén ezt a szolgálatot, amelyet honjoktól való eltávozások által a nemzetnek hajtándanak, készek ne légyenek a tót hegyek közzé kőltözni? s nem lehet-é ezeket az odaházasodás által odavaló indigenákká tenni? - Ezenfelűl, ha a vármegyék egymásnak gyűléseiknek jegyzetjeiket megküldenek (levelezéseik magyarúl folytak ennekelőtte is), nem lehetne-é biztosan reményleni, hogy a dolog tökélletesen lábra kap? - Hazafiak, átkozni fogják hamvainkat maradékaink, ha nem teljesítjük azt, amire a deák kiholt nyelvtől idegenkedő JÓZSEF önként hajla.

Az a tekintet, hogy törvényeink deákúl vannak, nem vét gátlást ezen szent igyekezetnek. A deák nyelvet nékünk mind a törvényért, mind a theológiáért, mind a klasszikus íróknak értéséért, s az eruditiónak mindenik ágazatjáért kell tanúlni, tudni. Tudja azt a német, hollandus, olasz, francia és ánglus is, noha nem tud oly hadarva beszélni, mint mi; noha mi nevetjük őket és tetszünk magunknak, holott ahol a német egy Gessnert, Heynét, Millert, Ernestit - egy Ernestit mutat! - minékünk igen meg kell elégednünk, ha egy Szerdahelyit, egy Koppit mutathatunk - - Folyhatnak azért a törvényes perek, a közdolgok magyarúl, hogy a Corpus Juris és Werbőczi deákul írattatott; éppen úgy, valamint magyarúl prédikálhatott Pázmány azért, hogy a Vulgata deák nyelven írattatott. - Tanúljunk deákúl: sőt tanúljunk németül is, s ha reáérünk francúl, ánglusúl s olaszúl is; de szemeink mindenek felett oda légyenek függesztve, hogy a magyar légyen az első és közönséges, és hogy azt a német, tót, rác és oláh gyermek egyaránt tanúlja, valahol csak benne mód vagyon.

Fejedelmünknek királyi kegyelme s igazgatói bölcsessége hajlik ezen kívánságára sok vármegyéinknek. Készek az írók annak a saturnusi időnek közelébb vonására, mely Leopoldnak a trónusra léptével virradni kezd: kész a pozsonyi és pesti nevendék papság is, nemzetünk egyik felekezetének jövendőbeli vezetője; kész Patak, Debrecen, Erdély, Losonc, s több magyar oskoláink. A jövő országgyűlése vetheti meg régen várt bóldogságunk tántoríthatatlan talpkövét, melyen új királyunk azon ékességgel jelen meg, amely utoljára TERÉZIÁNAK fejét - szent nyúgodalom lebegjen örökre imádott hamvai felett! - ékesítette. Ha a magyar nyelvet hozzuk bé, állani fogunk: ha a deák nyelv hozatik vissza, később vagy elébb elöl az idegenek özöne, s nemzetünk korcs zűrzavar lesz.

Kassán, márciusnak. 8. 1790.

12

ARANKA GYÖRGYNEK
Kassa, 1790. márc. 25.

Megbecsűlhetetlen Barátom!

Kimondjam-é, mi érte Júliádat? - - Sajnálom, de ki kell fakasztanom mégis, hogy megnyugtassalak. - Általadtam azt az idevaló librorum revisornak, hogy tégye reá az admittitur-t, de ő azzal az izenettel küldé vissza, hogy ez a munka erkölcsöket vesztegető munka s kívánságomat nem teljesítheti; sőt kér, hogy semmisítsem el. - Képzelheted-é, mint lobbantam fel a legindúlatosabb haragra, melyet végre voltaire-i nevetés szakaszta félbe. - - Kérni kellene, hogy rigorától álljon el; e juta eszembe; de ójjanak az istenek! nem szóllok néki többé, ha nem tudom, mi ér is! - - Mit teszek tehát? Régen kancellistám kezében vagyon, ő írja le, hogy Pestre küldhessem pro revisione, s nemsokára kész lesz vele. Akkor kedveskedni fogok Nóvák István úrnak is egy nyomtatvánnyal belőle.

Nagy még a setétség, kedves Barátom, és nékem úgy látszik, hogy mivel némely helyeken napok támadnak, a barlangok setétjei még feketébbekké válnak, mint eddig vóltak, míg egünket estveli homály fogta vala bé. Én megmakacsítottam magamat kicsikarni a superstitio kezéből a véres tőrt és irtóztató képéről lekapni az álorcát, Voltaire, Rousseau, Helvetius, a Sansouciba lakott filozófus s a kőmívesség úgy adnak pajzst balomba, jobbomba kardot, lábaimra szárnyakat, mint mikor Perseust készítették fel az istenek az Andromeda megszabadítására. Csak attól tartok, hogy lángoló felgyúlladásaim által el ne rontsam igyekezeteimnek bóldogulhatásait. Olvassa meg, akinek esze és szíve van, Orpheusom bévezetését, olvassa meg pag. 90. azt, amit Rousseau-ból fordítottam, és azt, amit Kallós által fordíttattam Helvetiusból; - olvassa meg tulajdon gondolkozásomat Orpheusom II. kötetében a lélek halhatatlansága felől s látni fogja, ki vagyok, s áldani fog, ha én már régen nem leszek is. Valakinek fel kelle támadni, mert már többé szenvedni nem lehet, amit csinálnak.

Szepesi kanonok Molnár János, aki annyi könyveket firkált, most a naturalistákat akarja megrontani. Egy Responsorum liber tertiust nyomtattat ugyanazon betűrakó által, aki Orpheusomat rakja. A minap meglátom Voltaire nevét munkájában s olvasom. Ezt írja felőle: - „Voltaire beteg vólt, hagymázban vagy miben feküdt. D. Tronchin hozzámegy. Hát egyszer Voltaire az ágyból felugrik, az árnyékszékre ül, békap a csuporba, kiveszi a tulajdon sz...t, megeszi.” - Gyönyörű apológiája a keresztyén vallásnak. Magának Molnárnak írtam felőle, valamint P. Leo Maria Szaicznak is, aki Egerben az Igaz Magyar-t írja.

Hadd feleljek már leveledre. Nem tudom, mennyire hatottál a kőmívesség grádicsain; tudod pedig, hogy itt a felsőbb grádicson lévő az alsóbb grádicson lévőt azon grádicsokra nézve, amelyeken ez véle nincs, profanusnak tartozik nézni. Én tehát vaktában nem szólok, mert a kőmívesség előttem szent. Hogy egy -ban harmadik személyt viseltem, azt mondhatom, de azt is mondhatom, hogy nékem a három angliai grádusomnál, mely inas, legény, mester, több nincs és nem is lesz könnyen. Historice sok grádusokat esmerek, de reájok nem vágyok. Eltévedésnek nézem azokat, vagy - ó miért kell ezt vallhatnom! némely kötelességekről elfelejtkezett Beutelschneiderek míveinek. Egy consiliárius Budán 1787-ben nékem egy skatulyát ád kezembe, kinyitom, 36 kötényt találtam benne, majd fekete, majd veres, majd zöld, majd sárga, majd fehér pántlikával. Beszélgetek, úgy szóll, mintha ő építette volna a Salamon templomát, és mégis -. Hallottál-é valamit az illuminatusok felől? Ezek az emberek Bécsben is dolgoznak, mégpedig nagyon. Az ő célok, amennyire sejdíthetem (mert hogy én sohasem vétettem fel közzéjek, arról esküszöm neked a Mindenható Építő Mester előtt!) volt evertere superstitionem, opprimere Tyrannismum, benefacere. - Nem az-é az élet legédesebb boldogsága? - Maradjon a szegény Báróczy a maga alkímiájával, mely néki sohasem csinál aranyt, maradjon orvosság csinálásával, mely testét elgyengítette, vesszen gróf Thun a Geisterbeschwörungjával, mely oly bolondság, amit még a gyermek is megnevet, nékem az mind nem kell. - - Én nekem a kőmívesség oly társaság, amely egy kis karikát csinál a legjobbszívű emberekből; melyben az ember elfelejti azt a nagy egyenetlenséget, amely a külső világban van; amelyben az ember a királyt és a legalacsonyabbrendű embert testvérének nézi, amelyben elfelejtkezik a világ esztelenségei felől, s azt látván, hogy minden tagban egy lélek, t. i. a jónak szeretete, dolgozik, örömkönnyeket sír, amelyben sokkal biztosabb barátokat lél, mint a külső világban; amelyben kiki igyekezik embertársainak nyomorúságát aszerint, amint tehetsége engedi, könnyíteni, amelyben kiki olvasni, tanulni, szerzetes atyjafiai munkái, írásai, példái által tanítani tartozik; az ilyes társaság nékem kedvesebb, mint amely aranyat, vagy olyas életet hosszabbító orvosságokat csinál, hogy aki véle él, szemem láttára nyomorék koldussá lesz; amely nonsensekkel mulatja magát, ördögöket kíván segítségül, s több efféle haszontalanságok, esztelenségek, bolondságok körül forgolódik. - Az én ítéletem szerint elég mindegy -ban a három megnevezett gráduson dolgozni...

Pesten lévén novemberben, azt a tanácsot adtam, hogy egy magyar nyelven folyó állítasson fel. Gyalázatjára van nyelvünknek, hogy csak németül és deákul dolgoztunk. Effektusa kezdett lenni, de megcsökkent: mert az atyafiak elvesztették minden reménységeket, hogy a kőmívesség jó lábra állhasson. - Szeretném tudni, mi vethetne gátlást? - Fogtok-é ti dolgozni? Ó édes barátom, édes Arankám, be kedves gondolat tűnik szemem elibe. Ha te egynehány egyetértő, meghitt barátot szereznél, aki öszveesküdne, hogy nemcsak profanusnak nem szóll, de még kőmívesnek sem - csak hetet vagy kilencet -, s te nékem hírt adnál, bérepülnék hozzád Erdélybe s - constituálva volna a -tok. Hogy Szebenben vólt egy, azt tudom. Azt is tudom, hogy aki felvevődött, mintegy 75 frtot fizetett taxapénzt. Egyebet nem tudok, nem is akarok, mihelyt ilyest hallok. A pénzgyűjtés szent szándékból jöhet; Nervus rerum pecunia! de a pénz az Éva almája, amely minden rosszat hozott bé valahol megfordult. Alacsony imposztorságra vezette a legjobb szívű kőmíves perceptort is. Példám van M.-országon. A Meister v[on] Stuhlt arra, hogy eljátszotta azt; - hogy nem éppen részrehajlás nélkül fordítódott költségre, etc. etc. Van, van igenis szükség fundusra, de hát nem kész-é mindenikünk nem csak utolsó xrját, hanem még a vérét is odaadni azért, ami az előbbi esetben fundust kívánt? - - - Sokat is mondtam. Gondolkozz erről, édes Barátom s ha esmérsz hat-hét tökélletes szívű embert, akinek a feje vagy üres a bolondságtól vagy megtisztulhat, szólj nékiek, mondjad, hogy valami ilyest kezdeni lehet; ha még profanusok, csinálj jó ideát a kőm. felől, bíztasd, hogy azok lehetnek, s légy rajta, hogy egy állíttasson fel nálatok. Én nekem, tudod, nincs a dologban semmi interessém, csak az, hogy óhajtom a szerzet elterjedését és meg vagyok győzve, hogy ez a legtökélletesebb oskolája az emberi szívnek. Ha mindazáltal velem ezeránt korrespondeálni kivánsz, előttem igen kedves lesz, és előre fogadhatom, hogy barátságos utasításommal szándékodban boldogíthatlak, sőt, hogy kész leszek némely dolgokról historice tudósítani is, és orációimat, melyeket egykor-másszor mondottam, közlöm véled. Ami pedig ezeknél mind több, egyenes útat mutathatok az igaz eredeti forrásra, ahonnan némelyek eltévedtek.

Hát azt tudod-é, hogy van az asszonyoknak is kőmívessége? - Van: én kétfélét esmerek. De ez a nem nem arra való, hogy közénk egyveledjen: nem is oly kőmívesek ők, mint mi: az ő társaságokat is annak nevezik, de egyébfélék hieroglyphonjaik, szimbolumaik. - Egyik társaságot éppen másnak neveznek. - Hasznos dolog ez atyámfia! mert sok függ attól, hogy asszonyokat formáljunk. Ennek is lehetnék eszköze. - De már ezek mind oda ragadnak, hogy hozzád, ölelésedre, látásodra kivánkozzam.

Küldöm a magyarra fordított beszédemet. A német az eredeti, a magyarral éppen nem vagyok megelégedve. A német orációmat egy nap alatt írtam. Tudom én, hogy nem jó a németsége, de én abban affectáltam, ut sentiat lector, me non esse natum sed factum Germanum. A magyart sietve és szüntelen háborgatva fordítottam, egy olyan napon, amidőn a szerelem sírásra faggatott.

Σωχρατης Μαινομενος. Megőrült Szokratész. Így nevezte Platón Diogenészt. Ez a munka tehát a bolond Diogenész munkája. Oly különösségek vannak minden óldalain, hogy elbámul rajtok az ember és mégis látja, hogy igazsága van.

Júlia nékem sokkal kedvesebb, mint a Nap négy része. A francia praecisiont az elsőben jobban szeretem az utóbbik deklamációjánál. Mind a kettő mesteri kézzel van fordítva: és csak az originális az, ami az egyikét előttem kedvesebbé teszi a másikánál, nem pedig a fordítás. Majd bővebben, ha áprilisban beküldöm. A Budai Basában homályossá lesz a stílus a hosszúság miatt, a nyelv felől írt munkád pedig érthetetlen a piperézés miatt. Valóban érthetetlen, én igazán nem értem sokszor, noha azt is látom, hogy okod lehetett keresni az érthetetlenséget.

Szerzetes-é vagy vitéz atyafi? Mind a kettő. Mert a kőmívesi éppen olyan, mint a Maltheser. Félig pap, félig katona. Néha tömjén van kezében, melyet a teremtés istenének nyújt bé, néha kard, mellyel az ártatlanságot védelmezi.

Élj boldogúl, csókollak a háromszor három által s atyafi szeretettel, barátsággal, hűséggel maradok

Kassán 25. 3. 790.

Orpheus

13

PRÓNAY LÁSZLÓNAK
Regmec, 1790. [július] 1.

Kegyelmes Uram!

Ohajtanám, hogy az az ajándék, amelyet excellenciádnak itten bényújtok, elégséges légyen annak a háládatos tiszteletnek éreztetésére excellenciád előtt, amelyre engemet kegyes leereszkedése és hazafiúi bíztatásai leköteleztek; - óhajtanám, hogy Béajánlásom az excellenciád nagy nevének szintén úgy tiszteltetésére váljon, mint amennyire én kevélykedhetem azon szerencsémen, hogy azt excellenciádnak tenni bátorkodhattam; óhajtanám végre, hogy utolsó soraim azokkal, akik excellenciádnak viselt hivatalján felakadnak, s hazafiúi érzéseit nem esmerik, éreztethessék, hogy felhevűlt elragadtatások ok nélkűl való vólt, és hogy excellenciád még szomorú epochánkban is azt érzette, amit minden jó hazafinak érzeni kellene, és amit sokan nem érzettek azok közzűl, akik nyelveken a patriotizmus szent nevét kérkedve pengették.

Maga Hamlet Pesten már minden könyvárúló boltban, nevezetesen a Strohmayer budai könyvárúló boltjában találtatik: ez a homloklap csak az elmúlt héten készült el Kassán, honnan ezt ezen szempillantásban vészem mutató gyanánt.

Légyen szabad itten, kegyelmes uram, excellenciádnak azt, ami szívemben fekszik, biztosan elibe terjeszteni! - Látjuk, hogy azok a nagyjaink, akik királyi commissariusságot viseltek, ha külömben szívek az maradt is, aminek maradni kellett, idegenséget és szennyet vontak magokra. - Excellenciád egy ezeknek számok közzűl. Tudom én hozzám bocsátott leveleiből, tudom némely barátaimnak beszédjeik után, tudom Révai Miklóstól, mely lélek lakozott excellenciádban; - de a szenny megvan. - - Orpheusom első darabjába béiktatott levele excellenciádnak, és az a bátorságos megszóllítás, amelyet Hamletem fog előmutatni, tanúság lesz afelől állandó időkig, hogy excellenciád nem vólt hűségtelen hazafi. De ebbeli buzgóságának világosabb jeleit adhatja excellenciád. Az írókkal közlött jótétemények, a tudományoknak, mesterségeknek, a hazai nyelvnek gyarapítása excellenciádnak nemcsak nevét, hanem hazafiúi érzéseinek csalhatatlan jeleit is fogja a maradékok idejekre általtenni. Tisztelje meg excellenciád leveleivel egynehány nevezetesebb íróinkat; ilyen lehetne Horváth Ádám úr Füreden, aki Hunyadi Jánosnak tetteit éneklé HUNNIÁSÁban, és aki kétségen felyül egyike első könnyen író poétáinknak; - ilyen lehetne tisztelendő Fehér György úr fejérvári kispap, aki Racinnek tragédiáit fordítja, verseket ír, és legközelebb Seilernek Kisdedek Vallását magyarra fordította. Ennek magyarságát megdícsérni ugyan nem lehet, mert az teljes soloecismusokkal; de dícséretet érdemlő mégis okosabb gondolkozása, munkássága és példás igyekezete. - Péczelit könnyen érthetősége miatt lehetne csak megdícsérni; különben az ő stílusa vízízű, melyen semmi aroma-szag nincs.

Ezenfelül vólna még egy alázatos tanácslásom, esedezésem. - Ajánljon fel excellenciád egynehány aranyat egy magyar játszó társaságnak, oly feltétel alatt, hogy ők német játszók által illendően elkészíttetvén, Hamletemet játsszák el. Ennek híre lesz az egész országban. Minden újság fogja hirdetni excellenciádnak hazafiúságát, én pedig alkalmatosságot veszek róla első kötetem végén háládatos tisztelettel emlékezni.

Nem esmerek semmi darabot kegyelmes uram, amely inkább érdemlené meg a játszást, mint Hamlet. - Tudjuk, hogy a rémítő borzadás, amelyet a Hamlet személye és a késértet támaszt a nézőkben, nagyon analogizál nemzetünknek mostani nem rózsaszínű érzéseivel, és még az a szerencse van benne, hogy két asszonyi rollnál, azaz a királyné és az Ophelia rolljánál, több asszonyi rolla nem fordúl elő: pedig nehezebben lehet asszonyi magyar játszókat találni, mint férfiakat. - - Higgye el excellenciád, hogy nagy neve sokat nyerne ezáltal. - Kérem excellenciádat, méltóztasson végezését minél elébb tudtomra adni. Én válaszát Kassáról vészem; és ha kérésem meghallgattatik, repülök Pestre, hogy plánumomat magam is segítsem, külömben csak a koronázás felé mégyek le.

Orpheusom 2-dik darabját excellenciád Pesten Landerernél megkaphatja: a harmadik most nyomtattatik. Ajánlom magamat védelmező kegyességébe s maradok változhatatlan tisztelettel

excellenciádnak
Regmetz, Oroszlán [július] elsőjén 1790.

alázatos hű szolgája
Kazinczy Ferenc mpr.

[A levél melléklete:]

KAZINCYY FERENC
KÜL-FÖLDI
J Á T S Z Ó - S Z Í N J E.

ELSŐ KÖTET.
Hamlet. - Stella. - Miss Sara Sampson.
2-te Correctur.

–––––––––––––

KASSÁN.
E L L I N G E R  J Á N O S
Kir. priv. Könyv-nyomtatónál.
1790.

–––––––––––––

P R Ó N A Y H O Z,
Csanád vármegye
F Ő - I S P Á N J Á H O Z,
királyi belső titkok
T A N Á C S O S Á H O Z.

Édes álom-é vagy valóság amit látok? - Budának útcáin nem az az elasszonyosodott, elpuhúlt nép tolong, melyet még tavaly nappajzsok alatt, levont süvegekkel, feltornyozott hajjal, tarka strimfliben láttam sétálgatni; hazám anya-városában nem hallom többé úgy, mint azelőtt még kevéssel, csak annak a nemzetnek mormogását, amely eránt hamilcari idegenséget igyekeztek belénk önteni hanyatlásunkat előre látott atyáink: - imé közelítő lókopogást hallok, a lobogó kalpag, a súgár kólcsag-toll, az idegen szabású hosszas tóga helyett felöltött katonás sagum, a csillámló széles kard, s tarsolyain visszanyert koronánk képe vagy az őrbagoly, a tárogató síp keserves emlékezetű hangja, a kardcsörtetés, az ágaskodó lovak nyerítése... Hazámnak kegyelmes istenségei! mi ez ily hirtelen? ily véletlenűl? - Látom, látom, kijózanodtunk részegültségünkből, s érzük, hogy az az aqua tofana, mellyel némely bóldogtalan udvari tanácsos még elfelejthetetlen kegyességű asszonyunk, II-dik Mária uralkodása alatt itatott, azt a tüzet, amelyet ők veszedelmesnek tartottak, és amellyel mi - mi, egy maroknyi nép! -, MÁRIÁNAK igazgatására ajánlt hazánkat és egész atyai örökségét, annyi hatalmas ellenkezők kezéből Európának bámulására kiragadtuk, el nem ólthatta. Látom, hogy hazánkban sok viszontagságaink után végre feltaláltuk hazánkat; hogy oly szemtelenűl már nem packázik rajtunk, gazdákon, az a bitang jövevény, kit a Duna salakos tajtékjával hányt ki partjainkra, és aki most balgatag bosszúságában igazságos örömünk gyúladozásait - (kicsoda az, aki örökös fogságra kárhoztatván, ha a felszabadító kegyelemlevél elérkezik, Munkácsnak foglyukaiból lassú csendes lépéssel másszon elő?) - vadságnak nevezi. Imé férfiaink s asszonyaink elhányták a kölcsönzött öltözetet; elállottak a káros idegen szokásoktól; most már, nem úgy, mint ezelőtt kevéssel, gyönyörködve beszélnek azon a nyelven, amelyen Etele és Etelka beszélt, s nemes elpirúlással vallják meg, hogy megcsalódtak, midőn megromlott ízlések ennél a kedves hangzásúnál szebbnek tartotta azt a döröngő zordon nyelvet, amely semmire sem alkalmatosabb a despotai hideg parancsolásnál.

Ó ne háborítsa fel senki bóldog elragadtatásomat hideg fagyos okoskodásaival; engedjen szabad folyamatot bóldog örvendezésemnek, s gyúlassza példám után szívét annak érzésére, amit szívem érez! Tudom én, hogy a FORGÁCS MIKLÓSOK és TELEKY JÓZSEFEK tántoríthatatlan hazafiak vóltak még akkor is, midőn rajtok európai ruhát láttunk; tudom, hogy BALOG és SZILY bajusz nélkűl sem szólhatnak megrettenhetetlenebbűl, mint ha orrok alól fél réfnyire nyúlna le a szintúgy magyar, mint spanyol, német és belga s anglus bajusz; tudom, hogy ezek a külső jelenségek nem csalhatatlan jelei annak, amit mutatnak: de ki ne fakadozzon örömsikóltozásra, midőn elroncsolt, eltaposott nemzetünk ismét felemeli a porból fejét, és visszavévén nyelvét, ruháját és szokásait, az lesz, amik dicső eleink vóltak; az lesz, amiről ez előtt fél esztendővel a gyenge hit álmodni sem bátorkodott; egy szabad nemzet - egy tulajdon törvényeivel, nyelvvel, ruhával bíró nemzet -, egy oly nemzet, melynek minden tagja fegyvert viselni született, és kész óltalmazója hazájának és királyának.

Győztünk! s most látjuk, hogy, habár a borongós időkben rettegésünk nem vala is gyáva elcsüggedés, csakugyan haszontalan kérésekkel terheltük az egeket, midőn azon esedeztünk, minekelőtte a mérték megtölt, hogy szűnjenek meg csapkodni. Javunkra vált megaláztatásunk. A kiállott veszedelmek tanítottak meg bennünket, hogy az egyenetlenség, versengés, a külföldi asszonyok, öltözet és szokás, a spártai mértékletességtől - miért spártai? nem szintoly igazságosan magyar-é, mint spártai? - a magyar mértékletességtől való eltávozás oly közelnyire ragadta végső elpusztúlásához hazánkat, hogy még neve eltörlésétől is méltán retteghetett. Ezek a szomorú emlékezetű idők tanítottak meg bennünket arra, hogy nyelvünk megtartása s elterjesztése nélkül hazánkban is mindég idegenek leszünk, és a nemzet nem különös nemzet, hanem csak kolónia lesz; sőt egyedül ezeknek köszönhetjük azt, hogy hazai litteratúránk a német nyelv terjesztgetése által vetélkedésre ingereltetvén, kevés idő alatt segítség nélkül is arra a magasságra lépett, amelyre külömben fél század kívántatott volna.

Most - most midőn ezeket önnön veszedelmünk által tanúltuk meg; - most midőn a hazafiúi hűség lelke mindenfelé fú; - midőn minden kész azt, amit hazánk javára valónak esmér, önnön könnyebbsége feláldozásaival is teljesíteni; - midőn Titusunk koronázására s bóldogságunk felállítására az ország nagyjai Budán öszvegyűlekezve lesznek; - most kezd bennem újra éledni az a remény, hogy nyelvünket, Bihar és még egynehány vármegyéknek bölcs példájok szerént, közdolgaink folytatására fordítjuk; - és közelebbről az, hogy az ország gyűlése alatt Melpomenének és Tháliának magyar templomot szentelünk. Mi gátolhatná meg azt egyéb, hanemha ismét valamely felelet azt adná, hogy a magyar nyelv nem játszó színre való; egy oly felelet, mely nem megcáfolást, hanem egy szomorú néma sóhajtást érdemel. - Egy kardinális s primás herceg BATTHYÁNY, aki nyelvünket oly különösen kedvelli, és hazafiúi íróinkat s igyekezeteinket kegyesen bóldogítja; - az ESZTERHÁZYAK, GRASSALKOVICHOK, CSÁKYAK, KOHÁRYAK, akik eddig a szépnek filozófusi érzése által ösztönöztetvén, mivel magyar darabjaink nem vóltak, német játszókat vettek védelmek alá; és - nevezzek-é még többeket is? Két gazdag és a tudományokat annyira becsűlő özvegy, ZICHYNÉ s generális BELEZNAYNÉ, egy ORCZY és PODMANICZKY... készek lesznek mindent tenni. Lesznek játszók, csak oly hazafiak légyenek, akik ezt az igyekezetet ne csak erszénnyel, hanem leereszkedésekkel, s javallásokkal is élesszék. És ha a Laudon-Sophocles, tölgyfa ággal felkoszorúzva, nem tartotta alacsonyságnak színre lépni és a nép előtt játszani: nem kevélykedhetne-é a maradék előtt az a magyar szép, aki Opheliát játszaná, hogy a mostani közvélekedés eltörlésére, mintha a színre lépni ellenkezne az illendőséggel, és még inkább hazafiúi érzésből új példát tenni ő mert? - nem-é az az ifjú, aki Hamletet játszván, másokat is elragadna példájára, és nyelvünknek kedvességét, hathatósságát, édes hangzását mind magyarainkkal, mind a külföldi nézőkkel, és - ki tudja, ha nem-é? - fejedelmünkkel is éreztette?

PÉCZELI most adá ki Alzirt, Meropét és Tancrédet; GÖBÖL kész Brútussal és Caesarral; VITÉZ Clavigóval; FEHÉR majd Britannicust ád; Zayrt, Cidet és egyéb versekben írt darabokat prozára általönteni, valamint a ZECHENTER darabjait is eredeti bűneiből kimosdatni nem vólna nehéz. Én pedig Néked, tisztelt nagy hazafi! nyelvünknek mind indúlatos, mind igen érzékeny becsülője! Hamletet nyújtom bé, utána küldvén nemsokára Stellát Goethéből, Miss Sara Sampsont és Emilia Galottit Lessingből, Medeát Gotter, és a Shakespeare Macbethjét Bürger után. - Esmered forró háládatos tiszteletemet; és hogy érezd, mely szent érzések közt tészem Tenéked ezt az ajándékot, képzeld el, hogy bényújtó levelemet koronánk őrizete után azon szobában írom, amelyben ezt a szolgálatot, mint Abaujvármegyének erre ide küldött tagja, először ma, sőt éppen most, tevém.

Budán, a Királyi lakhelyben, Iker Hava [június] 22-dikén, 1790.

Kazinczy.

14

ARANKA GYÖRGYNEK
1790. nov. 2.

Nagyérdemű barátom!

Hazajövök Pestről, nyakra-főre küldök Ellingerhez, hogy 50 exemplar hollandiai papirosú Juliákat küldjön ki s imé 2 árkust külde. Még mostanáig sincs több, mert Pestre járásom alatt a kancellistám, akire a dolog bízva vólt, nem sürgette. Elképzelheted, mit bosszankodtam, kivált, hogy a nyomtató restsége miatt, az én igen kedves barátném, Erdélynek új dísze, új angyala és a te eloquiumidnak új tárgya, gróf Gyulay Ferencné született Kácsándy Susánna, aki az egész nyalábot minden költségem nélkűl vitte vólna bé, elindult. Ezen felül az árába ezeknek Pesten Stahelnél könyveket bestelliroztam is. - Barátom, nem az én hibám; látja Isten! - De légy kevés várakozással. Úgy ráijesztettem Ellingerre, hogy három hét alatt az egész munka kész lesz.

Úgy tartom tetszésedre lesz a nyomtatás betűje, nagysága, formája, tisztasága, elrendelése; kivált, ha majd a hollandiaira nyomtattakat fogod látni! A korrektorra sem lehet panasz, kivévén a legutolsó nem-óldalt, hanem levelet, mely miatt az ki fog metszettetni, mert az értelmet egészen elrontja.

B. Orczy László Abaújnak főispánja és a bandériumok főfő vezére csaknem kiugrott a bőriből, midőn mondtam, hogy az ő kedves Lettres de Julie à Ovide általad lefordíttattak s általam igen csinosan adatnak ki.

Pestről elindulván jó karban hagytam a Schauspieler Truppot. Eddig Hamletet el is játszották talám. De Hamlet előtt, hogy hozzá szokjanak a teátrumhoz, két darabot játszanak próbául; az egyik darab Simainak Igaz-házija; a másik Waltron.

B. Prónay Sándorral bóldog napokat töltöttem. Egy szeretetreméltó személynél akadtunk együvé, ki véle atyafi gyermek; azaz néki az anyja és annak az atyja egy testvérek. Elválhatatlanok levénk. Többnyire te vóltál tárgya beszélgetésünknek, mert ő téged csaknem úgy szeret, mint én. Elbeszéltem néki a krizisedet a Vitéz Diogenese felől s ő csudálkozott rajta, hogy néked azt, amit írtam, megírni mertem. Én pedig ezen csudálkoztam, hogy ő ezen csudálkozik. Nem vagyunk-é mindketten meghitt barátjai egymásnak; és nem barátságtalanság vólna-é az, ha meg nem mernénk mondani: barátom itt hibázol. Ez mindég csak azt teszi: Nékem úgy látszik, hogy hibázol. Vóltam Acsán is az atyjánál, akinél tanultabb tisztviselője nem vólt a hazának. Egy tanult statiszta, historikus, geografus, kommercialista, ökonomus és jó hazafi; de annak nem esmertetik, mert szíve egyenes és bátor. - Most nemrégiben reprezentálta, hogy az ő vármegyéje 9 helységből áll. 9 helységnek nem kell főispán. Kéri a felsőséget, hogy találjanak módot annak más vármegyéhez csatlásában. Rossz neven vették ezt is. Nem mondhatnék erről az úrról eleget, ha teli írnám is a levelemet, pedig most egyebet kell írnom.

Herceg Batthyány Lajos nékem egy levelet írt. Csak azt nem szeretem, hogy deákul írta. Tulajdon kezével írta azt egészen... No édes barátom, mit mondasz erre? Az ugyan igaz, hogy a hercegi korona nem mindennek ád eszet, de mikor egy ily herceg jelenti javallását, aki így tud írni? - -

B. Prónay Sándort egészen elszédítetted. Ő azt hiszi, hogy csak az erdélyi jó magyar. Én pedig Correggioval magamat szintúgy festőnek tartom, mint más az. Anch’ io sono pittore! - S igazán szólván, édes barátom, nagyon nevetek olykor, midőn ti az én mindégemben s hogyanomban akadoztok. - A többek közt B. Prónay Sándorné is oly finnyás, hogy a hogyan-t hallani sem akarja. Én megmagyaráztam a dolgot a férje előtt. Was? ich sollte dies gesagt haben? Irnád-é így: Hogy? én mondtam volna ezt? - Én így tenném: Hogyan? én mondtam vólna ezt? - s a hogyan-nal az én non plus ultrám maga Báróczi is él.

Éppen ma veszem Báróczinak egy levelét egy franc kötésű könyvvel. A Védelmeztetett M. Nyelv. 1790. Bétsben. Humel Dávidnál. Csak el nem fakadtam sírva érzékeny levelén. Írni fogok néki s megköszönöm, hogy barátságának zálogára méltóztatott s magát velem mint ezen becses munka írója esmertette.

Pesten 3-a 8br. tartatott egy litterarius consessus gróf Széchényi Fer. úr. őexcell. házánál. Gróf Berényi, B. Orczy, B. Podmaniczky, B. Vay, gróf Eszterházy Károl, Vay József, Balog Péter, Máriássy István, Spissics, Horváth Ádám, Nagyváti, Bárány uraknak jelenlétekben, hol én is mint invitatus megjelentem. Az a planum olvastatott el, amely szerint a M. Társaságnak kell felállíttatni. Pesten vala Batsányi is, de oda nem hívattatott. Esmerik garboncáskodó lelkét. Révaival, Rádayval, Rajnissal, Simaival, Horváth Ádámmal, Verseghyvel s mindennel vólt már csatája. Én esküszöm néked, hogy ez embertől senkit sem rettentek vissza, s érdemeit nálamnál inkább és készebben senki sem esmeri; s most is senkit sem kértem, hogy ne hívják: de sokan esmerik. Őmiatta szakadt félbe az ifjú B. Ráday által ezelőtt hat esztendővel öszvegyűjtött M. Játszók Társasága is. Hanem ő csakugyan imponál az embernek. Abba a figurába szedi magát, amely ezt mondja: Igenis, én, én vagyok a híres Batsányi, s sorbajárt minden uraságot az első regni bárótól fogvást az utolsó nem tudom miig. - Én nevetem azt, aki engemet Tanúlt Embernek gondol. Egy Fekete úrral vala szerencsém esmerkedni, talám Kolozsvár megyéjéből. Ölellek a Bacchus tokaji hegyén.

Novemb. 2-dikán 1790.

15

BATTHYÁNY-STRATTMANN ALAJOSNAK
Regmec, 1791. jan. 7.

Kegyelmes herceg!

Hercegségednek a legkegyesebb leereszkedéssel teljes levelét nemcsak úgy vettem, mint személyemet megkülönböztető kegyelmet, hanem úgy is, mint oly jelenséget, mely valamint munkába vett, s alább előmutatandó szándékomra a legörvendetesebb omen, úgy írótársaimnak, kikkel az Apollóban való atyafiság szerint minden nyert dicsőség közös, ha ez tudtokra adatik, édes jutalom és hathatós ösztön leend. Adnák az egek, hogy az a dicső példa más nagyjainkat is ragadná követésre! Vetélkedve mennének úgy elő íróink, s talám még a mi epochánk, talám még ennek a századnak a vége hozná fel azt a ragyogó napot, melynek pompás feljövetelével az irígy felhőkön keresztültörő arany sugárok bíztatnak. De - - haszontalan kecsegtetés! Milyen előmenetelt lehet annak, akit a szerencsés születés, a szívnek teljessége, vagy a nemes büszkeség írásra ragad, ott reményleni, ahol a haza csak neveit sem esmeri a legérdemesebb fiainak? ahol a legszerencsésebb igyekezet sem mehet annyira, hogy a fényesebb palotákba férhessen? ahol álmatlanul eltöltött éjjelei mellett, atyai birtoka körül szenvedett hátramaradásait munkáinak költséges kinyomattatásával s elosztogatásával kelletik megpótolni? - Ne reményljünk bóldogulást soha is, Kegyelmes herceg! vessük el a tollat, fogjuk szarvát ekéinknek, s barázdáinkat áztassuk szerencsétlenségünk érzése által kifacsart könnyeinkkel! Sehol sem vétettek még a tudományok mívelő kezek alá, hogy szerencsés előmenetelt ne mutattak vólna, ha mívelőiket a haza elsői kedvező javallásokkal s pénzzel segítették; azt mondja Helvetius. - Sehol sem virágzott tudomány és mesterség, ahol a jó elmék az artistai enthusiasmustól e szorongató gondolat által vonattak félre, mit fogok hólnap enni? ezt mondom én! - Generalis Beleznay felnyitotta gazdag tárházát Bessenyei Györgynek, kinek a születés elmét s ékes magyarságot adott ugyan, de nem pénzt is, s akkor, mikor még a nyelv gyakorlatlan volt s nehezen hajlott, mint az uj húr a Mercurius békája tekenőjén, Agiarisunk, Agisunk, Hunyadink leve. Ha azt a lelket, melyet a végezések Voltaire-be vagy Raphaelbe szállítottak, egy bácskasági földmívelő gyermekébe küldöttek vólna, meglehet, hogy most egy kötet Verestói György-forma halotti búcsúztatónk, s egynehány veresre, zöldre, kékre festett templomfalunk s óltártáblánk vólna; de Zayre s Alzire mellett nem sírnánk édes cseppeket, Brutusban nem borzadnánk szokatlan nagy érzésekre, az Orleani Szűzecske rendes szerencsétlenségein nem kacagnánk istentelenül, s nem állanánk magunkról s legkedvesebb kívánságainkról egészen elfelejtkezve a Raphaei ideáljai előtt. Nézzük azt a kaószi kietlenséget, amely I. FERENC császárnak augusztusi uralkodása előtt a szomszéd Bécset elborítva tartotta! Franciák vóltak mesterei, s a gyáva bécsi német utolérhetetlennek vélte az idegen míveit. FERENC és KAUNICZ parancsolta, hogy légyen világosság; - s SWIETEN a józan értelem szövétnekével előjöve s elválasztá a világosságot a setétségtől. De még nehezen gyarapodott a fény, mindaddig, míg a FERENC fia alatt a SWIETEN fia vette által atyjától a szövétneket, s BORN és SONNENFELS embereket jobb sárból nem gyúrt. S ímé azólta a segedelem és az emelés Fügert, Lampit, Maurert, Maulpertschet, Zaunert, Fischert, Schmutzert, Jacobet, Kohlt, Adamot, Blumauert, Ratschkyt, Alxingert, sőt Greiner Lottét s Baumberg Gabrielát is szült!

Nem vádolhatjuk azzal a természetet, hogy köztünk nagy elméket születni nem hágy. De akármely kövér legyen bár hazaföldünk agyaga, mégis csak bogácskórót fog az teremni, sőt természeti kövér vólta még veszedelmére válik, hanemha munkás kezek kelnek rendes mívelésére.

Én régi s birtokos nemzetből vettem eredetemet. Atyai jószágomból élek, s hivatalom esztendőnként 1500 ftot hoz bé; és mégis annyira jutottam a literatúra miatt, hogy azt vagy félbe kell hagynom, vagy adósságba verem magamat. Mert azok a munkák, amelyeket ennek kedvéért teszen egyikünk vagy másikunk, többe kerülnek a megemésztett papiros, tenta s mécs áránál. Egy kancellistát fizetek tulajdon erszényemből 100 fnton, ujságokat s hónapos írásokat bővebb számban hordatok mint különben; postán levelezek, mégpedig paquetonként gyakorta; Gessnerem Idylliumiból 50, Bácsmegyeimből pedig csaknem 300, úgy Hamletemből 100 nyomtatványt ajándékoztam el egynek is, másnak is; Orpheusomból nékem a nyomtató hatnál többet nem ád, de én legalább tizet küldök el ingyen, mégpedig postán, és így kettős költséget tévén; magam fizetem a mellé tett rézre-metszetteket, anélkül, hogy ezekért akár pénzt, akár nyomtatványokat kapjak; berlini Chodowiecky nevű metszőnek 60 fntot fizettem egy vignétért a Messiáshoz; s mind a Kovatsits által kiadott Vestigia Comitiorum-ot, mind más munkákat, melyeket szabad légyen itt ne neveznem, értékemhez képest készen segítettem. Elhallgatom azt, hogy esztendei jövedelmeimnek nem kis részét kell fordítanom könyvek szerzésére, melyek az írónak éppen úgy szükségesek, mint a festőnek az ecset, festék és másoknak rézre metszett rajzolati.

Most kezeim közt készen vagyon: 1. Wielandnak. 2. Klopstock után a Messiásnak tíz első éneke. 3. Stella Goethéből, Miss Sara Sampson és Emilia Galotti Lessingből. 4. Gessner Salamon úrnak minden munkái három kötetben. 5. A prusszai királynak Antimacchiavelloja. 6. Még csak elkezdve a Rousseau Contrat Socialja. - De hogy bocsássam ki az előszámlált sok költség mellett, kivált most, midőn jövedelmeimet egy építeni kezdett lakóhely felállítása egészen meg fogja emészteni? Hercegségednek egy tisztelt rokona, kardinális s prímás herceg Batthyány Kovatsitsnak 1000 forintot adott bizonyos munka kinyomtattatására. Miért nem követik ennek példáját mások is nagyjaink közül? Oly nehezen nyitják-é meg erszényeket a kártyaasztalon kívül? 1000 forinton örök életet lehet vásárolni. De ennek az 1000 forintnak elajándékozására őket nemcsak a dicsőségre vágyódás indíthatná! Venné által egyik munkámat egy, másikát más, harmadikát harmadik nagyunk, bízza rám hol, miként, milyen papirosra akarom nyomtattatni, tudakozza meg tőlem, mennyibe kerül kiadása, s annak árát küldje kezemhez, s a munka egynehány hónap alatt a publikumnak kezében lesz, holott különben esztendőkig is el fog heverni kezeim közt. Én segítőmnek 1000 nyomtatványtól 100-at, 500-tól 50-et küldenék meg. Ez a száz vagy ötven bizonyosan ingyen fogna elosztogattatni, én fáradtságom jutalmául kapnám a 900 vagy 450-t; s minthogy sokkal olcsóbban venné osztán tőlem a publikum a nyomtatványt, mintha azon kellene gondoskodnom, hogy belé tett tulajdon pénzemet kivehessem, látnivaló, hogy a publikum is nyerne - én is nyernék, s nagyunk is nyerne, ha tudniillik szerencsének tartja azt, hogy neve a maradékoknak úgy adattassák által, mint tudományokat becsülő s elősegített hazafinak neve.

Nem fog különben boldogulni literatúránk, kegyelmes herceg, hanemha az írók a nagyok által segítve, bíztatva, gyönyörködtetve indulnak el. Nem soha különben! És kit fog vádolni a nemzetnek elmulasztott kipallérozásáért a későn felébredendő patriotizmus, azt-é, akinek a természet csak elmét adott, vagy azt aki fösvénykedett esztendei bőv jövedelmeinek 30-ik részét erre a nemzetünk dicsőségét idegen népek előtt is emelendő célra csak egyszer is fordítani. - Midőn elmerülök az ilyetén elmélkedésekbe, olyannyira vétkesnek tartom ezeket az érzéketlen gazdagokat, hogy ha a kincsekhez férhetnék, talán erőtlenebb volna lelkem esméreti, mint hogy azokat megfosztani tilalmasnak gondolnám.

Elítélheti eszerint hercegséged, mely heves örvendezéssel fogadtam légyen megelőző s váratlan kegyességekkel teljes levelét! Éppen jókor jöve az vígasztalásomra. Láttam tudniillik azon lépésekből, melyeket Pesten létemben hazánknak legbölcsebb fiai a mostani nádorispán unszolására a Magyar Tudós Társaságnak alkotása eránt tettek, hogy ez a közdicsőségre s haszonra célzó munka felállani nem fog s egy új plánum kidolgozásához fogtam, mely köztünk a római Arcadiai Társaságnak példája szerint (melynek diplomája s törvényei kezem közt vannak) egy Magyar Arcadiát támasszon. Már akkor vala szerencsém hercegségednek anyai nyelvünk eránt vonszó hajlandóságát esmerni, s eltökéllvén magamban, hogy mivel a pesti Királyi Magyar Tudós Társaság vagy teljességgel nem, vagy igen későn fog felállhatni, ennek az Árkádiainak megnyitására hercegségedet kérjem. - Engedje meg hercegséged, hogy plánumomnak, mely előbbi elmélkedésimen épült, előbeszéllése által gyönyörűségeitől egynéhány szempillantásokig elvonjam.

Szabad légyen, kegyelmes uram, ideáimat realizálni, s hercegségednek nem úgy adni elébe, mint képet, hanem mint valóságot. Úgy, reménylem, világosabb leszek.

Nevezem ezt a Társaságot: A Magyar Liget Pásztorainak, vagy: A Magyar Arcasoknak.

Ennek örökös főpásztora (praeses perpetuus): hercegséged. Örökös főjegyzője (secretarius perpetuus): én.

Mind a négy Circulusnak, Erdélyt ötödik Circulusnak vévén, volna egy-egy circuláris praesese és secretariusa, kiket a pásztori allegoria szerint alpásztoroknak és aljegyzőknek neveznek. - Példának a túl a dunáni kerületben lehetne alpásztor Szala vármegyei viceispán Spisits, jegyző pedig Horváth. Erdélyben alpásztor gróf Teleky Ádám, jegyző Aranka György. Eszerint a társaság egy fő és öt alpásztorokból, egy fő és öt aljegyzőkből, mindöszveséggel 12 hivatalt viselő fő és alpásztorokból fog állani, kik mindazáltal nem fizetésért, hanem becsületért s hazai szeretetből fognak csak szolgálni. Igazságosan kívánhatván egyébaránt költségeinknek, ha mik lesznek, példának okáért az esztendei postapénz, papiros, etc. visszatérítését. Kasszánk nem lesz; mert a kasszák minden társaságoknál legbizonyosabb alkalmatosságok a meghasonlásra.

Mármost nézzük a pásztorok rendjét. Ezek három karra osztatnak. 1. A legelők, így fognak neveztetni az író tagok. 2. A védők (die Schützende), ide vétetnek hazánknak azok a nagyjai, akik nem írnak, de az írókat segítik. 3. A gyönyörködők vagy mulatók (die Dilettanten), péld. asszonyságok, akik nyilvánosan jeleit adják, hogy érzékenyek nyelvünk szépségei eránt.

A férfiak hunnus, avar, s régi magyar nevet, az asszonyok nimfák s görög s római asszonyok neveit kapják azon különbséggel, hogy a legelők vizektől, a védők hegyektől, a mulatók fáktól s füvektől vesznek praedicatumot. Így leszek én mint legelő azaz író: Bozsvai Aladár. - valamely segítő: Mátrai Kadika. - egy mulató pedig: Fenyvesi Eurydice.

A Társaságnak pecsétje lesz, hercegségednek jóváhagyásával, egy levágott agg tölgyfa törzsökén álló bagoly, szájában egy furuglyát tartván, felette sugárinak teljességében Phoebus Apollónak fürtös feje, s a pecsét karikáját borostyán és rózsaág fogja körül, ezen körülírással:

A Magyar Liget Pásztorai. MDCCLXXXXI. - A pásztori muzsika a furuglya; a bagoly Minerva madara; a Phoebus Apollo aranysugarú feje a tudományok boldog virágzását jelenti; a borostyán a férfi, a rózsa az asszonyi nem, a levágott agg tölgyfa éledni kezdő régi nemzetünk.

A Liget Pásztorokat csak Hercegséged által veszen fel. Oly férfiakat, akik valóságosan megérdemlik a különböztetést, önnön magától veszi fel hercegséged; de ezzel igen ritkán kellene bánni, hogy a megkülönböztetés annál nagyobb szerencsének tartassék. Akik felvétetni akarnak, küldjék be esedező leveleket, vagy proponáltassanak valamely tag által. Ekkor hercegséged az ilyen esedező személy nevét az alpásztorok által a pásztoroknak oly rendeléssel adja tudtokra, hogy azok votumokat adják, s ha mindnyájan, vagy nagyobb részben megegyeznek benne, hercegséged általam a diplomát expediáltatja, főpásztori nevét aláírja, én bépecsétlem, nevemet aláírom, s a megyebeli alpásztornak megküldöm.

A diploma érdemesebb tagoknak pergamenre, másoknak csak vastag királyi papirosra fog írattatni, magyar nyelven. Előszámláltatnak abban érdemei, és azon okok, amelyek a tagokat az ő felvételére indították.

Az öszvegyűlések sohase tartattassanak pap vagy asszony nélkül, ha szintén a pap vagy asszony a társaságnak pásztorai nem lesznek is, csak jó karakterű személyek legyenek. Papnak azért kell jelen lenni, hogy a klérus azt ellene törekedő szándéknak ne vélje; asszonynak pedig azért, hogy kőmívesi lózsiknak ne tartassanak gyűléseink. Ugyan e miatt mindég nappal kell tartatnia azoknak, és sohasem békólcsolt ajtókkal. Gyűléseket mindenütt és mindenkor lehet tartani, ahol háromnál több pásztor gyűl együvé. Úgy mindazáltal, hogy az arról kőlt hűséges protokollum az alpásztoroknak, ezek által pedig hercegségednek béküldettessenek, mégpedig nyolc napok alatt a tartott gyűlések után.

Tárgyai a gyűléseknek lesznek: 1. a fő vagy alpásztorok rendeléseinek elolvasása, s az azokra várt válaszoknak feltétele. 2. A három hónapi leveleknek elhirdetése. 3. Közdolgokat illető tanácskozások. 4. Litterátori tudósításoknak egymással közlése. 5. Két vagy több pásztorok közt támadt litterátori pernek elintézése s öszvebékéltetések. 6. Valamely esetnek feljebb jelentése. 7. Panaszok, vádok, ajánlások. - A főpásztorral csak az alpásztorok leveleznek, mert illő, hogy őt, tudniillik hercegségedet megkéméljük a szükségtelen fáradtságtól; hanemha az alpásztorokhoz tett folyamodások sikeretlenek lettek volna, s a dolog felsőbb intézést kívánna.

Minden három hónap végeztével béküldök én hercegségednek subscriptio végett egy circularét, azaz látogató levelet; ez az alpásztorokhoz fog menni, őáltalok pedig a megyebeli pásztorokkal közöltetik. De ugyanekkor indíttatik el minden pásztorhoz postán vagy bizonyos alkalmatosságon a három hónapi periódikus írásnak egy szakasza is, melyben a társaság tagjainak béküldött verseiken vagy prózáikon kívül lesz. 1. tudósítás afelől, micsoda munkák jöttek ki legközelébb; 2. mik vannak sajtó alatt; 3. mik munkában? 4. a pásztorok közzül ki hólt meg, ki ment más hivatalba, hova tette által lakását; 5. recenziók. - Mely periódikus munkáknak árát minden tag letenni tartozik; ezt pedig annál igazságosabban lehet kívánni, mivel sem kasszánk nincs, sem egy pásztor más pásztorért fizetni nem tartozik.

A levelezésben egymást pásztori módon szólítjuk. Bozsvai Aladár Fenyvesi Eurydicének kedves napokat. E lesz a megszólítás e helyett: nagyságos asszonyom.

Kilépni mindennek és mindenkor szabad; és az ilyetén kilépett, elbocsátott vagy kirekesztett pásztortól semmit sem kíván a társaság, azonfelül, amit még attól is igazságosan kívánhat, aki ennek tagja sohasem volt. Aki pedig bélép, nem fogad egyebet, hanem ezt, hogy visszálkodó indulatait a közcsendességnek felháborításától visszarántja: nem köteleztetik pásztor társainak gyámolításokra, sem arra, hogy másoknak kedvekért, vagy erőszakos unszolásokra értelmét megváltoztassa. A társaság, vagy annak némely tagjai ellenkező vélekedéseket szabadon kimondják; de azt kívánni nem fogják, hogy magát a többinek állításaihoz alkalmaztassa, akár ortográfiai kérdés légyen az, amelyben meg nem egyeznek, akár valami nagyobb.

Ezek azok, kegyelmes herceg, amelyek szerint bizonyosan feláll társaságunk, mégpedig úgy, hogy március utolsó napjára még három hónapos írásunknak első darabja is elkészül, csak hercegséged méltóztassék elfogadni a kormányt. Hercegségednek fő születést, nagy tekintetet, nagy kincset adott a sors; a vagyon hátra, hogy nevét a tudományok bóldogulásának elősegéllése által tegye halhatatlanná. Azt pedig úgy éri el legbizonyosabban, ha íróinkat veszi védelme alá. Hacsak csatákat nyert, s csak Carthagot dúlta volna fel a Scipiók hazája, most híre sem volna közöttünk. Augustus Virgiliusnak s Horatiusnak köszönje, hogy él.

Arcadiánk igazgatása hercegségednek semmibe sem fog kerülni. De azért esedezem alázatosan, hogy tőlem Gessnert elfogadni méltóztassék, s nagyszívűségének adja oly jelét, hogy ez a munka úgy jöhessen ki, mint a német originál Schremblnél Bécsben bocsáttatott közre. Nem szükség Gessnernek belső érdemét említenem, hercegséged őt bizonyosan fogja esmerni; de azt tulajdon leveléből jelenthetem, hogy olaszra négyszer, a franciára ötször, anglusra pedig kétszer fordíttatott. Olvastatik már hollandiai, dán, moszkva s portugall nyelven is. Ha ezen kérésemet bételjesíteni méltóztatik hercegséged, nemes adakozásának fogja köszönhetni a haza, hogy munkámat még ezidén fogja láthatni, mert én elkezdett építésem miatt is ezt a költséget nem tehetném. De én is kötelességnek fogom tartani hercegségednek ezen dicső példáját érdeme szerint magasztalni. - Válaszát hercegségednek francia nyelven kérném ki alázatosan, sok okra nézve. Egyéberánt alázatos tisztelettel maradok

hercegségednek
legalázatosabb szolgája
Kazinczy Ferenc

Regmecen, Kassa mellett, január 7. 1791.

16

ARANKA GYÖRGYNEK
Regmec, 1791. ápr. 8.

Arankának Kazinczy.

Elmúlt egy hónapja, hogy utolsó levelemet hozzád bocsátottam s annak is igen különösnek kellett lennie, amint rövid válaszodból veszem észre. Én egyébről nem emlékezem, hanem hogy Lőcsén vóltam, alig szunnyadtam el a Vígasság Istene innepe után, midőn az inasom felvert az álmomból, azzal a kérdéssel, ha parancsolom-é, hogy fogjanak. Fogattam s még béfogtak, néked is írtam s másnak is. Csendesebb vért kívánsz! Arra szükségem nincs, oly csendes az, amilyennél az etéziák kedves lebegései sem lehetnek csendesebbek.

A te plánumodat (megbocsáss, hogy deák névvel neveztem, a német is Plannak hívja azt, pedig nevezhetné Grundrissnak, mint én nevezhetném előrajzolatnak, ha haszontalankodni nem szégyenlenék) örömmel olvastam, de valamely jólelkű vendégem ellopta, s már most alig emlékezem reá, mi van benne. Valóban sok helyes, igaz, hasznos és tanúlt jegyzések vannak benne. Igen, igen jól cselekedted, hogy két, engemet illető gáncsaidat a barátság érzése miatt ki nem hagytad. Az egyik az én kezem, a te kezed, a másik a vala-t illette. Rájok esmertem, de megengedj, a te példádat az első hibázásra a magaménak csakugyan nem esmerem. Úgy én sohasem szóllottam, ámbár megesmerem, hogy igen sokat hibáztam. Éppen most írok Székesfejérvárra prof. Virág Benedeknek, s néki elbeszéllem, hogy a vala nélkül szűkölködő történet Bácsmegyeim Levelei; az a te-vel való visszaélés pedig az én hibáim felfedezése. Ki az, aki magának infallibilitást vindicál, ha azt mondjuk is bár mindnyájan, amit az egyszeri követ a királynak, hogy az ő nyakára egy fő sem illik jobban, mint az övé, úgy mi sem látunk egy szemmel is jobban, mint a magunkéval.

Én most Orpheusnál egyebet nem nyomtattatok, mert nem nyomtattathatok. Nyakamon az építés, arra pedig pénz kell. Diogenesem kész úgy, hogy mindjárt lehet nyomtatni; tragédiáim is vagy négy, azaz Hamlet, Macbeth, Stella, Miss Sarah. Emilia Galottinak még híja van. A Messiásomra már 13 praenumeráns van. Sacrediable! 13! Cela fait honneur a nôtre gout! Ki kellene trombitáltatni más nemzeteknél, vagy legalább a Ninive írójánál; úgy ugyan elhiszik, hogy egy párizsi korcsolyásnak több tudománya s aesthesise van, mint Magyarországon a földesuraknak. És mégis csendes vért kívánsz. Ha, ha, ha! Az van! hogy is ne vólna csendes, mikor a Messiásra 13 praenumeráns van.

Scipiot és Valeriát még nem láttam. Azon nem fogok felakadni, hogy rossz lesz is. Valamely szegény jóindulatú ember fogott belé, pedig Yoricktól megtanúltam, hogy a jó szándékkal meg kell elégedni, mert az Uristen is megelégszik vele. De midőn egy Philosophiae Doctor és Societatis Eruditae Frankofurtensis Membrum egy oly józan okosságot és logikát káromló, oly charlateneriával teljes könyvet ád ki a legimposantabb airral, mint doktor DECSY SÁMUEL ÚR a Pannoniai PHOENIXet, melyet, áldassék érte, FENIKSZnek írt, - midőn a nemzetet oly bolondnak, oly járatlannak véli, hogy előtte impune bolondoskodik a maga zöld süvegében, már a[z] szenvedhetetlen dolog.

Igazságod van benne, hogy némely új írók írásait a sok magyar szókkal telt német és franc szólások miatt olvasni nem lehet; de nekem is van igazságom abban, hogyha mindég a régi mellett maradunk, úgy oly gyönyörű praefátióink lesznek mindég (nem mindenkor), mint amilyet Péczeli írogat Pálffynak, Hadiknak és Kaunitznak, kit FELSÉGES HERCEGNEK nevez, a kegyelmes herceg helyett, úgy minden írásaink katedrai stílussal lesznek írva, és bizonyságai lesznek az ekkoráig is le nem vetkezett ostobaságnak. Teli lesz bezzeg minden sorunk a sok vala-val, neked többé nem lesz okod panaszkodni az elhagyott vala ellen, s kacagni fogják azt a sonderlinget aki Catullusnak példája szerint, aki doctusnak neveztetett a görög phrasisekben rómaiakká változtatása miatt, a német, franc és olasz energiával teljes szólást, ha szintén nem minden erőltetés nélkűl is, magyarrá tette. Be ostoba ember volt az, aki legelőször szólott így: Aethiops albus dentes, e helyett albi dentis Aethiops!

Miattam írhat minden ahogy akar, de midőn én egészen toleráns vagyok, én is megkívánom, hogy erántam is minden toleráns légyen: egyéberánt nemcsak meghagyom mindennek azt a szabadságát, hogy hibáimat hibáknak nevezze, hanem hogy annál bátrabban nevezhesse, azoknak arra példát is adok, mert én az övét annak kiáltom recenzióimban, melyek Orpheusomat majd el fogják tölteni.

Élj boldogúl, édes barátom, és esmerj továbbra is érdemesnek becses barátságodra. A mindégre mégsem felelsz. Vagy azt írd, hogy nékem van igazságom és te hibáztál hirtelen ítéleteddel - becsűletes ember azt megvallani sohasem szégyenli - vagy győzz meg afelől, hogy a mindég valóban nem jó. Tudósíts, vetted-é Juliádat és nem esett-é valami bennek akaratod ellen. Regmec, 8-a apr. 1791.

17

BÁRCZAY FERENCNEK
Bécs, 1791. jún. 3.

Édes Ferim!

Miolta eljöttem, még nem vetted levelemet. Pedig mikor néha a Praterbe kivitetem magam, s betegen egy fa árnyékába leülök, s körülnézem ezt a strumpflis népet, mindég te jutsz eszembe. Reflexiókat teszek olyankor, mint te szoktál s nevetek. Ehen jön a cifra német irtóztató magasságú gömbelyű süvegekben, de olyan nekem nincs, nem is lesz (der Bruder meines Collega’-s in Oxford trägt so einen Hut. Ezt a német sort nem neked írtam ide, hanem valakinek másnak, akivel leveleimet közleni szokásod) - a két gomb az oldalbordáját éri a háta közepén, nyakravalója olyan bodros, mintha gelyvás volna, lajblija fejér, oda oly formán nyomtatott kupferstichekkel, mint a findzsákra ahogy szokás a kupfersticheket reányomni; nadrága nem bőr többé, hanem Englisch léder nevezetű Samoa színű duchester, hozzá fejér strimfli, és nagy csattos cipők. Ehen jön mondom a német s vezeti fejérbe öltözött kenőcsös dámáját. Tánc minden lépése, és minden ruhadarabja azt mutatja, hogy új. Így megyen el kétszáz is, hát ehel jön egy mentés ember, bottal kard nélkül, bajuszosan, kopott mentécskében s kalapja olyan Schnittre mint még Eperjesen laktodban volt módi. Olyankor káromkodom s elfordulok. Magyar ruhát csak igen cifra cselédnek vagy csak úrnak kellene viselni: a mesterlegényekről le szeretném rángatni. Szép asszonyt még nem láttam többet egynél. Az az anyja mellett ült egy gyönyörű hintón fejérbe öltözve, s kalapjáról, mely dinntuch volt vagy szalma, két oldalra fityegett le a feilchen színű kék pántlika. A gyermek 17 esztendős lehetett, barnaképű és olyforma vigyorgású, mint Párizli Zichynél. Őrajta kívül nem mondhatnám, hogy szemem elibe egy oly ábrázat akadt volna, amin fel lehetett volna akadnom. De bezzeg szép a termet és kedves az öltözet. Bújjanak el a mi kassai szépségeink a vállal és magyar öltözettel mellette, ez sokkal kedvesebb. Noha azt is meg kell ismét vallani, hogy egy Schmackernéhez nagyon hasonlító magyar asszony (Somsichné) a minap gazdag magyar ruhában annyira magára vonta a Praterben szemeinket, hogy minden csak őt nézte és szép öltözetét. A Luftspringer B. Podmaniczky volt a kísérője, de nem merte karjára venni, csak oldaloslag szólott vele. - - -

Feri, ha acél kard, ha szép tarsoly, ha szarvasbőr, ha kardszíjj kell, szólj és küldj pénzt. - Az acélkard elefántcsont-markolattal, és nem azzal a sok pánttal, hanem török módra, s a markolatnál lánc: 7 arany. Egy nadrágra való bőr 4 arany, ebből osztán otthon kellene megvarratni a magyar plundrát, a tarsoly, ha korona és párna, nem körülstickolva, hanem paszománt alá 5 arany, körülstickolva 32 f. - a legújabb módi kupferstiches lajbli 4 f. 30 xr. 5 fr. - 6 fr. - 7-8-9 fr. - a kardszíjj mint B. Fissernek 15 fr.

Stipsits és Jászsits tudakozták, mint vagy, nehezen felejti a két legény Kassát, kivált az első, s bosszankodik, hogy még sem léphetett hivatalba, hogy a nagy várat őrizhesse. S Stipsits megemlékezvén a néhanapján Kelcznél evett ebédekről, ahol nékem nagy alkalmatlanságomra bontódott az asztal, a makk egészségű emberné után tudakozódott. Élj szerencsésen, és ha szíved-lelked van, szánj meg és írj. Az adresse csak À Msr Fr. de K - - - a Vienne.

Bécs 3. jún. 1791.

18

ÉDES GERGELYNEK

Bécs, aug. 17-ikén 1791.

Az úr engem barátságtalansággal fog vádolni, hogy levelére, mely előttem sok tekintetben volt kedves, oly nagy idő alatt nem feleltem. Ne vádoljon azzal az úr; hosszas itt múlatásom, bajaim, egy hat hétig tartott veszedelmes betegség és innen Pestre s Füredre tett útazásaim gátoltak meg abban; leginkább pedig az, hogy az úr levele elindúlásomkor egyéb papirosaim közt eltévedett. Jól említem mindazáltal, hogy az úr abban énnekem a maga munkái felől adott tudósítást és némely dolgok iránt értekezett. Mik voltak azok, amire világosító feleletet kellett vala adnom, nem említem, de az elsőbb cikkelyre valamit felelhetek.

Az úr versei közt dalokat és leoninusokat találtam. Engedje meg az úr, hogy tartózkodás nélkűl mondjam ki irántok ítéletemet. A leoninusok valamiképpen a legostobább századokból s a legostobább teremtések kezei közűl veszik eredetöket - a barátoktól! -, úgy tagadhatatlan jelei a barbarizmusnak. Ahol ez a szerencsétlen neme a poézisnek kedvességben vagyon, ott az aesthesisnek hajnalsugárát sem lehetett még látni. Gyöngyösi úr ezeknek írásokban felette szerencsés; de minekelőtte néki csak egy poémácskáját is elolvassam, készebb vagyok akármely barbarus gondolkodású teológus munkáját végigolvasni. Szenvedhetlen előttem az a gyermeki pattogtatás, az a gyermeki pipere, a görög és római mértékre vett versificatióban. És így írt erről gr. Ráday, gróf Teleki és mindazok, akiket hazai literatúránk tisztelettel említ. Láthatni az én Orpheusomban gr. Ráday azon versét, amelyet Dienesnek személye alatt Gyöngyösire írt. És úgy látszik, hogy Gyöngyösi úr többé ezzel a háládatlan munkával magát gyötreni nem fogja.

Ami a dalokat illeti, ahelyett, hogy arról szóljak, hogy azokban nemcsak ritmusra vagy úgynevezett kádenciára kell vigyázni, hanem a vers elein és közepin levő szillabák hosszú vagy rövid hangokra is (mert különben énekelni őket nem lehet), csak azon kérem az urat, hogy ne Gelegenheits-Gedichteket, azaz névnapi mennyegzői etc. poémácskákat, hanem szívnek érzéseit, szerelmet, elcsüggedést, örömöt, csintalankodást írjon. Jó példával ment ebben elő egy anonymus, aki Webernél ez idén Stolbergből, Höltyből, Kleistből, Bürgerből fordított énekeket adott ki, noha nem tudom, an faventibus vel invisis musis, mert a munkát még csak az újságlevelekből ismerem. A szegény kassai Szabó Dávid verseit szenvedhetetlenné teszik az az átkozott sok Ujlaki Béla és Piber uram, perceptor uram névnapi köszöntései. Abban a kis munkában is, melyet most ada ki Weber ily nevezet alatt: Heliconi virágok 1791-dik esztendőre, szedte Kazinczy Ferenc, egynehány jó példája van az abbeli jobb ízlésnek s azon leszek, hogy Orpheusomba még több ilyeket adhassak.

Egyéberánt elszántam magamat, hogy recenziókat készítek, mert látom, hogy literatúránk nem annyira a resten írás, mint az igenis szapora írás által veszt. Káromkodva olvastam most gróf Gvadányinak az ország gyűléséről írt szatíráját, mely teli van setét gondolkozással, intoleranciát predikálván, rossz hazafisággal, alacsonylelkűséggel és erkölcstelen szemtelenséggel. De ez nem maga lesz általam keményen megkorbácsolva. A bolondoknak száma igen sok és az ő útok igen-igen tágas. Vályinak inauguralis oratioját látta-e az úr? A magyar nyelv hathatóságáról akart szólni, s az egész oratioban egy sorocska sincs róla, és oly homály, hogy ezt érteni teljességgel nem lehet. De ennek békét hagyok, hogy valamely igazságtalan ítélő azt ne mondja, hogy pápistává léte miatt bosszankodom reá.

Az úr levelei nékem kedvesek lesznek mindenkor, s ezután gyorsabb leszek a válaszolásban. Ajánlom magamat szíves indúlatiba s maradok egész barátsággal az úrnak

kész köteles szolgája
Kazinczy

19

CSOKONAI V. MIHÁLYNAK
[1792. aug. 26.]

Megjegyzett szók és szólások.

1. A LEVÉLBEN

egyik, pro eggyik, ez úgy vélem figyelmetlenségből esett. fénnye, pro fényje, vel fénye. - A gyökér fény. Hozzájővén a j suffixum, quod possessionem denotat, lesz fényje. Ezt, ámbár így is jól mondódik, az euphonia fénye-vé csinálja.

ditsősség, pro dicsőség. Ez szenvedhetetlen hiba. Látjuk, hogy ily substantivumokat a magyar mindég az adjectivumok mellé ragasztott ság-gal vagy ség-gel csinál. Mint kegyes-ség, bolond-ság, vak-ság etc. - - Úgyde itt a gyökér nem dicsős, - hanem dicső, és így nem dicsős-ség, hanem dicső-ség - - -

Ilyen a béke-ség is, melyet most sokan felette rosszúl békességnek írnak. Nézzük meg a régi kiadásokat s látni fogjuk, hogy mindenütt békeség és nem békesség az.

Fáradtság, male. Írni kell vagy fáradttságnak vagy fáradságnak, ac si foret fáradás.

Neheztelhet. Error calami. Nehéz, ergo neheztelni, non nehesztelni. NB. Mihálly male; bene Mihály.

hallhatatlan poeta. Poeta immortalis, korántsem! Ha így íródik, inaudibilis poétát teszen, mert hallok audio, morior pedig halok.

2. A VERSEKBEN

Nyomdokábúl, pro ból, csúnya dialektus.

Széljel, non vero széllyel. Az okát érteni könnyű a mondottakból.

fordíttya male; terminatio ja est, mint: capit fogja, mordet harapja; hinc fordit-ja, von-ja, etc. A Museum kiadói Rajnis ellen való bosszúságból ttya-t és nnya-t kezdének s már most szégyenlik visszavonni szavokat. Látjuk cselekedeteknek helytelenségét leginkább e szókban: nád-ja arundo ejus; - dat hoc ad-ja - sinit hagy-ja. Ők ezeket a szókat így írják, haggya, azt állítván, hogy a hang így ejtődik. Jó; légyen; noha én azt állítom, hogy aki idiotának nem akarja magát igenis méltán neveztetni, annak nemcsak a hangra, hanem a derivatiora is kell vigyázni; de ha amiatt hangzat a sinit haggya, miért nem aggya és naggya a hangzat miatt a dat hoc és az arundo ejus? - Ennyire viszi az embert a dühösség és megátalkodott harag.

tölle: dicitur quidem in Transylvania; de az eufónia tőle, véle, felőle-t kiván. Ez igazabb is, kedvesebb is.

attya, páter ejus. Atya pater, ja ejus. Hinc atyaja, a synkope kiugratja a közbülső a betüt s lesz atyja, azaz atyja, anyja, bátyja, sed non fatyja quia radix est fattyu non fatyu.

Éjjtől, male, radix est éj, hinc éj-jel de nocte, mint reggel (reg obsoletum) de mane. NB. Nox Hungarorum Éjtszaka ostendit etiam irrationabilem idiotarum scribendi modum. Éj nox, szak regio coeli. Hinc regio coeli nocturna. Mivel a j és sz együvé vett hangzat közel járt a tz hanghoz, az ollyas ortográfusok, mint a Museum írói, akik bot-ja-t bottjának írják, először étzakának, osztán éjtszakának írták. Sed irrationabilis seribendi modus annos praescriptionis allegare non potest; usum nunquam gignit.

játtzik, láttzik, male játszik, látszik debet esse. Látok, lát-sz.

csendessen. Ez intolerabile csendes-en, kegyes-en, kedves-en, szép-en, rút-úl; erőssen, üressen, pirossan két ssel iródnak nemcsak in adverbiis, hanem in adjectivis is.

Szóllani. Mihi, et quidem mihi tantum vagy legalább mihi primum, nem szóllani, hanem szólani. Ugyanis a gyökér nem szól - hanem szó. - Beszélleni igenis két l-t kiván, mert beszéd (beszédleni) propter euphoniam beszélleni.

Új cum accentu supra u et simplici j. tészen novust; a digitus teszen ujj-at, sine accentu supra u, etc. duppl. jj ujjom digitus meus, a novus meus: újom.

Én a tz és cz helyett c-vel élek, mert ez a betű éppen azt a hangot teszi ki, amelyet mások tz-vel s cz-vel jegyeznek. Osztán így éltek ezzel a régiek is: Cecei Lenard pro Tzétzei Lén., Losonci pro Losontzi, sőt kezeim közt van dédősömnek keze írása, aki magát sohasem írta másképpen, hanem: Kazincy vagy Kazinci Péter.

A ts-et teszem cs-nek, mert a cs és c hangja közt az a különbözés vagyon, amely az s és sz között.

Ezekről bővebben majd Orpheusomban.

Az úr versei igen kedvesen folynak s az ideák nemesek és nem földszínt csúszók. Ez pedig maga is poézist teszen, ha a szavak prózában íródnak is. Hány poétánk van az istenekért! akiknek minden munkájok cadentiás prosa és sermo merus! Kérem közöljön velem többeket is az úr, és engedje meg, hogy a világ elébe én vezessem az urat. Helikoni Virágimban szándékozom azt tenni.

20

KIS JÁNOSNAK
Regmec, 1793. júl. 27.

Kazinczy Ferenc Kis János úrnak.

Kinek barátságát kellene nekem, nem mondom, több készséggel, hanem több örömmel, kevélykedéssel, elfogadni, mint a tiédet, szeretett ifjú! kit barátságos irígykedéssel nézek futva közelíteni oda, ahová én sok esztendei mászás által juthattam; kit már meghaladni látom azt a pontot, ahol én nem minden figyelem nélkűl állok; kinek ifjú súgár növéséből előre látom egykori magosságát. Elfogadom ajánlott szeretetedet, kedves új barát, kedves társ! s forró csókom buzgó esedezés a barátság s hazai literatúra istenségeihez, hogy az a szövetség, melyet veled ímé itt kötök, légyen felbonthatatlan szent szövetség!

Hogy egykor barátok leszünk, tudtam, vártam, óhajtottam, de hogy ily hamar, ily szent érzésekkel fogod nekem ajánlani jobbodat, azt, uram, reményleni nem mertem. Becsülöm jószívűségedet, s azon leszek, hogy okod legyen hinni, hogy úgy szerettetel mint szeretsz.

Amit a társaságba kelésről írsz, annyira érzéseim nekem, mintha szívemből loptad vólna ki. Ha a barátságos, szelíd, nemes vetélkedést elhallgatom is, mennyi édesség van már abban, hogy így oly lelkek lesznek barátokká, kik különben egymást nem ismerték vólna. Ilyetén érzések ragadtak engem arra, hogy Kassán 1788-ban annak a társaságnak alkotásán fáradoztam, mely a Magyar Museumot adogatta vala ki, ilyetén érzések ragadtak arra, hogy herceg Batthyány Lajosnak 1790-ben egy plánumot küldöttem egy Arcadiai Társaság alkotása eránt, melynek ő lett volna feje. Ez nem ért teljesedésre; amazt pedig Batsányi úrnak garboncáskodásai sírba juttatták. - Lakos társunk által végre bévezettettem a sopronyiba; s már erről merem reményleni, hogy ez, ha csak egy-két Kist és Lakost találunk, dicsőségére fog válni nemzetünknek. Én nemsokára valamely munkám homloklevelére függesztem ezt a megtiszteltetésemet.

Igazán, kedves barátom, ti vagytok azok, és tágosabban, a sopronyi Társaság az, amiből mindent várok. Minden kétségen kivűl vagyon az, hogy a lutheránusok oskoláiból jönnek ki azok az ifjak, akik aesthesissel dicsekedhetnek. Városokban neveltetvén, muzsikát és valami kevés festést, s németűl tudván, a német írók munkáinak ismeretségét tehetitek magatokévá, melyek nélkűl haszontalan igyekszik valaki hazai literatúránkat boldogítani. A pápista ifjúság a német írókat olvashatná, de nem olvassa, a görögök és rómaiak klasszikusait csak nyomorúlt chrestomathiából ismeri: a kálvinista pedig a német írókat nem olvassa, mert nem érti; a régi klasszikusokkal pedig meg nem ismerkedik, mert Vitringát, Witsiust, és Pictétet kell tanulnia; s muzsikátlan helyeken neveltetvén, muzsikai érzéketlenségei míveletlenűl maradnak. - Ó be sokszor öltöztetett engemet az inasom köpenyegébe oktalan tanítóm, hogy oskolai penzumom helyett lopva Horatiust s Theokritust, s felsőbb klasszisaimban Pictét helyett architekturát s Optikát tanultam, s Vitringa képében a Morhof Polyhistorját terítettem ki magam előtt! - Ti lutheránusok, gyermekiségtek első esztendei ólta olvassátok Gellertet, Rabenert, Wielandot, Hagedornt; érzitek, hogy nem névnapi köszöntés az igaz poézis; muzsikát és festést tanúlgattok, a városi lakás által kényes ízlésre szoktattatik ízléstek, nincs egyéb hátra, hanem hogy soloecismus nélkül szóljatok magyarúl! S ki ír tisztábban mint te! mint LAKOS? - Barátim, ne hagyjátok félbe igyekezeteiteket!

Patakon hiába igyekeztem proselytusokat kapni. Ott az az ízevesztett Szabó Dávid, aki Siegwartot oly érzéketlenűl fordította, a legjobb elmét is elteken. Patakon a cadenciás distichonok, a barátszázad ostobaságának maradványa, van kedvességben, Debrecen két barátot ada nekem. Az egyik Csokonai Mihály, egy sok jeles tulajdonságokkal bíró ifjú, ki mind virtusiban, mind hibáiban is! - második Horváth Ádám lesz. Ennek minden munkáimon kívűl egy Kleistot s Bürgert küldöttem, s kértem hogy ezeknek példájok szerint ne névnapi köszöntőket, ne török marsokat írjon, hanem dallja a szív szelíd érzékenységeit, szerelmet, barátságot, bort, természet szépségeit. Még eddig kevés jelét adta megtérésének. A második Nagy Sámuel, bibliothecáriusa a kollegyiumnak. - De már erről kevélykedve szólok. - Ez a szeretetreméltó ember áprilisban írt nekem először, s első levelében az a kérés vala, hogy engedjem meg néki, hogy ő egy munkáját, Sander v. der Weisheit u. Güte Gottes in der Natur (nb. ő ezt a magyar fordításban így nevezi: REND A TERMÉSZETBEN; - Barátom, mit sejdítesz? - Jer, hadd öleljelek meg, hadd szorítsalak szívemre! - -) nékem dedikálhassa. - Maga ez a cselekedet már olyan, hogy én ezt az embert szeretném érette, ha mást tisztelt volna is meg dedikációjával, mert én nem személyemet nézem benne, hanem az ő szíve érzékenységét. - - - De szóljunk az én írásaimról.

A kiadott munkák ezek:

1. Gessnernek Idylliumi.

2. Bácsmegyeinek levelei.

3. Hamlet.

4. Herdernek Paramythionjai.

5. Wielandnak Diogenese.

6. Lanassza.

7. Orpheus. 8 darab. - A nyomtató gazsága miatt, ki tizenegy hónap alatt csak 2 árkust nyomtattatott, a 8dik darabnál félbeszakadt. Folytatódni fog.

8. Heliconi Virágok. - - A nyomtató panaszolkodik, hogy a munka nem kél. Már tehát magam költségemen fogom nyomtattatni. Tegnap érkeze kezemhez a 2dik esztendei darab kézírása Wébertől.

Készűlnek s készen vannak rész szerint 1. Klopstock Messiásának 10 éneke. - 2. Az első ének jámbusban. - 3. A Graciák Wieland szerint. - 4. Miss Sara Sampson és Emilia Galotti. - 5. Macbeth és Hamlet. - 6. Stella és die Geschwister Goethe által. - 7. A vak Lantos (Weber’ s Sage der Vorzeit.) - 8. Themistokles Metastásió után.

A genevai szerencsétlen Polgár munkáját megégettem, de a két első könyvét újra lefordítottam. Ez nem fog világot látni, mert az idők nem úgy folynak, hogy láthasson. De jó emberek msptumban olvassák.

Élj uram szerencsésen és szeress. Én köszönöm barátságodat, s ölellek.

Regmecen, Tokajhoz 5 mértfölnyire júliusnak 27d. 1793.

Verseidet igen érzékeny gyönyörködéssel olvastam Kassán sokakkal.

21

KIS JÁNOSNAK

Regmec, júl. 27. 1793.

Kishez.

Első dolgozásod meglátása alatt azt az óhajtást érzém kelni lelkemben, hogy bár téged és engem valamely kedvező történet barátokká szővhetne. Sőt meg akarám előzni az óra kedvezését; már mentem feléd, már kértem barátságodat, de egy bátortalanság, mindenkori kisérője hevesebb óhajtásinknak, fogva tartott. S midőn az ellenkező két érzés között így habzóm, te, szeretetreméltó ifjú, megszólítod a bátortalant, s amit ő akara kérni tőled, te hozod neki. Fogadd szíves köszönetemet, fogadd jobbomat a köszönettel, és ha neked kedves azt hallani, érezd, mennyire szeretlek. Légyen a szövetség, melyek itt kötünk, örökké tartó, gyarapítója ügyünknek, s emlegesse egykor a maradék, hogy te és én barátok valánk.

Pályánk sok és nehéz munkát kíván, de boldog tájakra vezet, s már a menés gazdag jutalma magának. Mi szép, midőn oly virágot látunk termeni kezeink alatt, amiket másoknál kedvellettünk, másoknál irígylettünk volna! Mi szép, midőn szeretettel látjuk felénk közelíteni, akik pályánkon már ragyognak! midőn azt mondhatjuk, hogy amint nyomot ezek törének nekünk, úgy azt mi törünk majd, és még szebbet, mint ők nekünk, az utánunk eredőknek! azt, hogy ezek aszerint áldják majd emlékezetünket, mint mi az azokét, akik innen már leléptenek! Sík és meredek a tető, melyre fel kell vergődnünk, s szemünk visszaretten, s elfogja a vakulás, ha előre tekintvén, látjuk, mi van hátra. De ha visszatekintvén, elnézzük, húsz esztendő alatt mely utat tevénk, hah barátom! az kedvet önt a csüggedező szívbe. Még húsz esztendőt, s ez a míveletlen, de szép, de gazdag örök, nem miáltalunk, hanem azok által, akiket példánk fog ide szítani, más alakot veszen magára, s csak várd, eljő a nap, bizony eljő, midőn szomszédink nem mondják többé, hogy bennünket nem ismernek.

Készűletlen minden: lexikonunk szűk, szegény; grammatikánk habzó, hiányos; stilisztikánk feszes; ügyetlen; s ami mindennél bajosabb, mi magunk, írók és olvasók készületlenek vagyunk, s egészen készületlenek. Nincsenek nyomtatóink, nincsenek könyvárosaink, könyveinket csak az írók olvassák; bennünket gátol minden, semmi nem segél. De ez így volt máshol is, s a dolog máshol is azért méne, s csak azért méne, mert gondolatlanok, mint mi, máshol is valának. Rajta tehát! merjünk. Ne hallgassuk a mások javalását, ne a vádakat, hogy rontjuk, amit segélenünk kellene; a bennünket hívó, a bennünket toló, a parancsoló istent hallgassuk keblünkben. Jobb az, amit ez parancsol, mint amit a sokaság, mint amit a nemzet legjobbjai, mint amit magok legkedveltebb társaink akarnának. Ezek úgy tévedhetnek meg, mint mi, s miért kelljen meggyőződésünket más miatt, akárki legyen az, megtagadnunk? Aki azt akarja, hogy mindnyájan egyarcúkká váljunk, nem tudja, mit akar és mit kell akarni. Sőt az szükség most, hogy nagyon külömbözzünk; azt az egységet az idő hozza fel.

Ha talán tudni akarnád tőlem, mit nézek én legszükségesebbnek a szükségesek temérdek számában, ezt fognám felelni: minél gondosabb fordításokat, egy két bírálgató folyó-írást, s egy két lármás, de nemes tollcsatát, s ezt az utolsót még inkább, mint mindent egyebet. Valljuk meg, a közönség mindaz által, amit eddig adánk, nemigen nagy kedvet kaphata az olvasására, s nem érti, mi forog szóban az írók között. A lármára öszvecsődülnének, részt vennének a csatázásban, s ismeretekben meggazdagodva térnének el a veszekedés, vagdalkózás, döfködés, rúgdosás helyéről. A virrongók vesztenének, de az ügy nyerne. S miért kellene a virrongóknak is veszteni, ha nem úgy virronganának mint R[évai] és Sze[mere], s B[atsányi] és R[ájnis]? Hogy ily virrongást nem óhajtok, azt nem lesz szükség mondanom. Folyóírásunk kezdett lenni, s elakadt, részint mert sem elég dolgozók, sem elég vevők nem valának, részint mert a meghasonlás démona itt is űzni kezdé játékait. A három közt egy akara kettő ellen uralkodni, s midőn a kettő közűl megnyeré az egyikét, az kívántaték a magára hagyottól, hogy ez a kettő kedvéért tagadja meg önérzéseit, azt pedig ez nem akará. Az egység ideája, vagy inkább az egység lárvája alá rejtezett kevélység és uralkodni akarás szülé itt is a meghasonlást és veszedelmet, és amint lenni mindég szokott, vétkes vádolja a vétketlent.

Fordításunk sok van, de jó fordításunk kevés. Ilyenek a magaméi is. Midőn Stellámat felküldém Webernek, úgy hittem, hogy az nem lesz méltatlan a javalásra: midőn nyomtatva látám, úgy irtóztam el dolgozásomtól, mint Gessneremet s Bácsmegyeimet nem nézhetem pirúlás nélkűl, még midőn azt látom is, hogy mások ezt csudálgatják. Én minél hívebb szeretnék lenni, s ez beszédemet darabossá teszi; mások úgy akarják, hogy minél szabadabb légyek, s csak a gondolatot hozzam által, mintha a magamét adnám; engedek nekik, s sem hív nem vagyok, sem nem szabad. Én azonban megmaradok választott ösvényemen, s inkább óhajtok nem rossz másolónak találtatni, mint nem jó alkotónak. Ez a nyugtalan törekedés, dolgozásomat minél hasonlóbbá tenni az eredetihez, nem maradhat mindég jutalom nélkül, s úgy hiszem, valaha én is adhatok valamit, ami szerencsésebb követőink dolgozásaik mellett nem lesz érdemetlen neveztetni.

Viszont kedveskedésül a Wieland Gráciáinak egy két versezetét zárom levelembe. Én keservesebb munkát, mint magyarban reimolni, nem ismerek, s mint nehezedik el a munka, ha a sorokat skandáljuk is, mint a németek, franciák, olaszok és ánglusok. De amit így nyerünk, megérdemli a fáradozást, melyet ott látunk igen világosan, hol a sorvég syllabái nem egyeznek tisztán. Amit a német mer a maga rút nyelvén, miért ne merjük mi a mi szépünkön? s én úgy hiszem, hogy ha ez a mi nyelvünk nem oly pompás járdallású is, mint az olasz, s nem oly játékos, nem oly könnyű, mint a francia: ezek a verselésnek semmi schémáját nem bírják, amit mi is magunkévá ne tehessünk, csak törjük meg a nyomot.

A hyacinthusok és violák
Párna gyanánt vetekedve tolák
Alá puha bimbójokat.
Jól érzék, hogy kebelekben
Isten fekszik, s örömekben
Kettőzteték illatjokat. - -

De élj szerencsésen, szeretetreméltó ifjú, szeretett barátom!

Fogadd el még egyszer hálámat megelőző barátságodért, s hidd, hogy az a nap, mely téged karjaim közé hozott, nekem felejthetetlen napom lészen.

22

CSOKONAI V. MIHÁLYNAK
Regmec, 1793. júl. 29.

Csokonai úrnak Kazinczy.

Tegnap mene el tőlem Nagy Gábor úr. Mintegy egy napot töltött itt. Nehezen eresztettem, mert egy szeretetre méltó embert leltem benne, s Csokonaimmal s Nagy Sámuelemmel ismértetett meg beszélgetései által. Nyughatatlan vagyok már most ezeket személy szerint látni minél elébb.

Az úr tőlem azt kívánja a Nagy Gábor úr által megküldött levelében, hogy számára küldjem meg a Magyar Museum darabjait. Megküldeném örömest: de nem lehet többé kapni. Az elmúlt hónapban vétettek Abaújvármegye által a Helytartó Tanács rendeléséből sequestrum alá. Ha onnan kiszabadúlnak, ha kiszabadúlnak tudniillik, megküldöm.

Mikroszkópium eránt legjobb útasítást adhat az úrnak dr. Földi barátom. Én egészen járatlan vagyok az ilyenek megszerzése körűl: ő pedig, nem régen kerülvén ki Pestről, lehetetlen, hogy erre felelni ne tudjon.

Révai Miklós piarista pap, és professzora a rajzolásnak s polgári építés mesterségében a győri normális oskolában,...

Várom a Békaegérharcot, és a Szent Péter énekét Lőrinckor. De várom a nyomtatandó versek gyűjteményét is. Ki lesznek nyomtatva, csak kűldje kezemhez az úr. - Az úr számára Nagy Gábor úr viszen egy Herdert és Horváth Ádám úrnak a képét. -

Ajánlom magamat barátságába. Regmec, 29. júl. 1793.

Míg a versek kinyomtatódnak, nem írna-é az úr valamit versben Horváth Ádám úrnak, hogy azt belé nyomtathatnánk a gyűjteménybe?

23

DÖME KÁROLYNAK

A 3. hónap [március] 18. 1794.

Bossueted, tisztelt Dömém, végre eljuta kezemhez. Olvastam a szép Ajánlást, olvastam a szép Előszót; sőt olvastam egy-két részt Bossuetedből is. Lehetetlen volt sokáig olvasnom. Nem, mintha igen kálvinista volnék, hanem, mert tanításai egy oly ember füleiben, aki nem a más karján lép, hanem tulajdon szemeivel választja az ösvényt, elviselhetetlen, sőt lelket öklendező riasztás. Csaknem sírva tettem le kezemből könyvedet. Sajnállottam, hogy téged a papság elrablott a világtól; sajnállottam, hogy az, aki Cicerót, Tacitust fordíthatná, Bossuetre vesztegeti fáradtságát, idejét. Döme, te püspök leszel. Emlékezz meg örvendő jövendölésemről. O, légy akkor ismét ember; s tedd emberekké, polgárokká alattvalóidat is. Tanítsd tanitásoddal, példáddal, hogy az igazságot szeressék, és róla tegyenek bátran vallást. Sírva kérlek erre.

Olvastam egy más munkádat is; sőt bírom azt. Világ nagyjai, veszedelem! Zendítő munka; kivált midőn klasszikus magyarsággal írja Dömém! Csudáltalak, de bosszonkodtam rád. Ha jó szívedet nem ismerném, azt, mit ott mondasz, szofizmának mondottam volna; így legalább a legnyilvánságosabb paralogizmusnak kiáltom. A religiót félted. Nem azt félted, barátom! A papi rend tekéntete hanyatlása rettentett el, nem a religió esete; ez most tisztább, minekutána Pozsony és Pest szemináriumokat állított kebelében, mint annak előtte volt, míg a religiót a tudatlanság őrzötte. Ah, Dömém, ha látnád, mint vérzik szívem, midőn azt kell szemlélnem, hogy te is azok közé állasz fegyvereddel, akiktől én iszonyodom! Még egyszer jövendölöm, Dömém, hogy püspök leszel. Ó, ha azt láthatnám, hogy püspöki megyédben asilumot nyitsz azoknak, akik az igazságot buzgón szeretik! De lehetne-é egyebet reményleni Dömétől? Teljesítse az ég reménységemet, kívánságomat.

Aszalay barátom egy Stellát és egy Vak lantost fog néked küldeni. Vedd örök szeretetem s forró tiszteletem jeléül, s szeresd

Kazinczydat

24

HAJNÓCZY JÓZSEFNEK

Regmec, 1794. júl. 12.

Szentmarjay, akit tegnap Patakon hagytam hátra, és aki örömet szerzett nekem azzal, hogy Károlyról Patakig velem utazott, néhány kellemes hírt hoz neked. Különösen Dienes fivéremtől, Szlávy táblai ülnöktől, Gáspár Pál szatmármegyei főjegyzőtől és aljegyzőjétől, Kengyel Lajostól, akikkel én Károlyban nagyon kívánságom szerint múlattam időmet...

Bizonyára azt is elbeszélték neked, hogy Vay Miklós báró 40 ezer forintnyi felajánlást hozott össze a magyar szinház fönntartására. Terve ez: 400 ezer forintnak kell összegyűlnie. 100 ezer egy oly szinházépület felállítására szolgál, amely tanúságot tehet a nemzet méltóságáról. A 300 ezernek kamatai a színészek, a zene, a dekorációkészítés, a legjobb darabok szállítóinak fizetésére szolgálnak. Ezer forinton alul nem fogadnak el aláírást. Az épület homlokzatán felirat lesz, amely 5-6 sorban hazaszeretetre tanít és ábécé rendbe vegyítve sorolja fel az aláírók neveit, mágnásokét és nem mágnásokét. A színészeknek is legyen joguk lakásokra, vagyis legyenek bejáratosak minden házba. Éljen Vay!...

Erdélyben sötét arisztokratizmus uralkodik; ez fogja el mélyen a legjobb fejeket is. - Gyulay Sámuel grófot úgy ismertem meg, mint egy a közjó érdekében buzgólkodó embert - de aztán nagyon hamar beláttam, mi is ő. Előmutattam neki egy magyar dalt, és tetszésére számítottam. Nem! nem! mondta ő nekem, ezek merő moszkovita aláaknázások...

Nos valami Szabó Laciról... Szlávynak megmutatott néhány dolgot, anélkül, hogy - kérdezd meg erről Szentmáriayt... Ajánlom neked Szabó javítását és ölellek téged...

25

HAJNÓCZY JÓZSEFNEK

2. Thermidor 6-án (Regmec, 1794. júl. 24.)

Egy órát sem tartott tovább ülésünk Abaújban, amikor kedves leveled megjött, az Aszalayméval együtt, amely a Diogenes miatt hozta a testimonialest. S így nem volt már lehetőségem a panasz benyújtására. Meg akarom tenni ezt a jövő megyegyűlésen, éspedig mindenütt, ahol compossessor vagyok, vagyis Abaújban, Zemplínben, Biharban és Szabólcsban. Ez írásom utolsó oldalán áll az ez ügyben kiadott helytartótanácsi parancs másolata.

Az okot, melynél fogva az én már imprimaturt nyert fordításomat feltartóztatták, azzal adják meg, hogy ut cum distractio ipsius originalis libri neutiquam singillative, sed duntaxat in nexu cum omnibus operibus Wielandianis admittatur. Gondold csak meg, mily szépen hangzik ez a csizmadia-latinság! Nos jó, Wieland műveit nem szabad egyenként eladni, hanem csak minden művét együtt. (Ami mégis csak hamis dolog.) Miért engedik meg hát, hogy a katolikussá lett Vályinak fordítását, A Keresztyén érzékenységeit (Wieland legkorábbi írásai közt e címen ismert: Empfindung eines Christen) árusítsák. Hát az ő írásai közt több összefüggés van, mint a Ciceróéi között, aki majd baráti leveleket, majd Scipio álmát, majd beszédet készített Pro Lege Manilia, majd a De finibus bonorumot, a filozófiai Quaestiókat és a Fülöp elleni dörgő beszédeket írta? Mi szüksége van annak, aki Wieland Diogenesét ismerni akarja, arra, hogy Musárionját, Oberonját, Abderitáit, Lucianját, Horatiusát olvassa? - Nem ez az igazi ok, hanem az, hogy az én wielandi Diogenesem Magyarország korintusi papjait ostorozza. - De én hadba szállok ellenük. Kívánom, bárcsak Schaffrath báró, aki egy vörös övért megvásárolható volt, jó sok példányt kobozott volna el tőlem. - Ebben a szellememet egészen eltompító hőségben semmire sem vagyok jó. Majd jön egy szerencsés poétai óra, s akkor egy merész felírást kezdek el készíteni a palatinushoz és bevádolom a „feketevöröst”.

A mi mostani gyűlésünkön semmi nevezetes nem fordult elő. Energiánk, melyről a múlt évben tanúskodtunk, úgy látszik, elapadt. Csoda volt, hogy a szatmári repraesentatiot az egyetemnek Esztergomba való áthelyezése miatt megelégedéssel hallgatták. Ennél a paragrafusnál: dignetur Sua Majestas Sacratissima excessus qui Pestini perpetrantur cum excessibus qui Tyrnaviae aut Agriae perpetrati sunt conferre, figyelmessé tettem a hallgatóságot és így a katolikus párt a dühösség fokán ingereltetett fel és szégyenült meg. Igen, mert ha Pesten csinálnak excessust, mindjárt azt mondják: jurátus cselekedte.

A gyűlés első napján kihirdették az intimatumot a sajtószabadság miatt. Látjuk, hogy őfelsége nagyon inhaereal. - Mi az? mondtam én, ahelyett hogy az okokat mérlegelnők, pusztán nézni fogjuk, hogy vajon nem parancsolják-e meg ismételten? Úgy, de mikor nincs róla törvény! - Hát a más részre van? - Nincs, de mit csináljunk hát - Rekapituláljuk, amit mondtunk és tegyük oda hogy bízunk a fejedelem igazságában... Conclusum... - Ami azt illeti, az csakugyan tagadhatatlan, hogy a cenzura sok dolgokat cselekszik, amin skandalizáltatnunk kell, mondta Fáy Ágoston. Örültem, hogy így kezdte. Lám P. Bodenloss úrnak a munkája imprimaturt nyert, és mégis elszedték az exemplárokat. Micsoda securitasa van tehát az írónak. Felálltam, már arcomra kirajzolódhatott, hogy nyomós mondanivalóm van, mert még az öreg bigott kálvinista Bárczay Ferenc is azt mondta: halljuk. Azt mondtam, P. Bodenloss elhanyagolhatta az ő ügyét, panaszt emelhetett volna, és úgy bizonyára a mi adósságunk lett volna az, hogy az ő igazságos kérését támogassuk. A munka ugyan teli van a legszemtelenebb kalumniával, mindazáltal az olyan, amely semmi kárt nem tett és nem tehetett. Bárczay kérdezte: teli van kalumniával? Azt akarta, hogy mélyebben ereszkedjem a részletekbe. A jó öreg. Igenis, éspedig a legszemtelenebb kalumniával. Azt mondja, hogy Leopoldot a kőmívesek étették meg. Pedig nagy a gyanú, hogy ez a tudományokat szerető fejedelem maga is kőmíves volt, mint az atyja, I. Ferenc császár bizonyosan a volt. Most érintettem még annak a 25 dukátnak a kérdését, amelyet minden -nak a forradalmak támogatására évenként fizetnie kellene. S erre ezt mondtam: Miscere rem publicam, Reges sicario more occidere non Latomorum sed Jesuitarum artis est. Ez nagy vidám nevetést keltett és Bodenloss vörös lett mint egy rák, majd fehér mint a gipsz. Ez eléggé mutatja, hogy a rossz könyv, ha csupa convitiumból áll is, veszedelmes nem lehet. Imé ezt a firkálást P. Bodenloss úr nemcsak árulta, hanem tolta is az olvasásra, és mégsincs senki, aki a kőmívesek felől rossz opiniot kapott volna. - Bodenloss többé nem jött az ülésbe.

Üdvözletem Szentmarjaynak és Verseghynek. Az utóbbinak kellett látnia azokat a papirosaimat, amiket Szentmarjay vitt magával. - Ráth, Győrött, fiát Socrates névre kereszteltette.

26

SZENTMARJAY FERENCNEK

Regmec, augusztus 22. 1794.

Szentmarjaynak Kazinczy barátja

Egy postanapról más postanapra haladván várt leveled, végre elkezdem levelezésünket. Az igazság, virtus, hazaszeretet s barátság géniuszai lebegjenek felette, s távoztassanak el minden félreértést, gyanút, ellankadást mellőlünk. A meghasonlás eltávoztatásáért nem nyújtok néktek tömjént; az nem férhet jobb lelkekhez.

Környékünknek nincs semmi nevezetes újsága, s úgy látszik, hogy elrémülvén azokon, amiket a tévelygő hír Bécs és Pest felől híresztelt, elfelejtkezett újságot szülni. Azok helyett tehát, mikkel néked, tisztelt és szeretett férfi! különben kedveskedtem volna, azokat a hihetetlen dolgokat beszélem el, amelyeket itt egyikünk a másika után hazudoz.

1. Martinovicsot az udvar, nem tudatik miért, elfogatta. A nép öszvecsődült s elbocsátását kivánta. Egy regement kirukkolt, s ágyúk szegeztettek a bástyákra. Másnap az udvar Laxenburgba költözött ki; de alig pihente meg ott magát, midőn 30 kocsin jöttek az esedezők, azzal a jelentéssel, hogy ha kérések elégségesnek nem találtatik, holnap 500 és ha az sem, holnapután 5.000 kérő lesz. Azt is beszélik, hogy Martinovics tortúra által faggattatott, nem tudom, miknek kivallására. Vallott, és azonnal igen sokan fogattak el, és titkon meg is ölettettek. Az elfogottak nevei közt volt a Batsányié is. - Közönséges lévén a hír, kellett valaminek történni; de mégis hihetetlen előttem.

2. Az udvar nem nézvén bátorságosnak Bécset, Budára akar lejönni; s a bécsi nép zúg.

3. Barkó szelet kapott a maga vicebarkói által, hogy 10. auguszti Pesten revolúció készül, s ezen fogva éjjel 12 ágyút vitetett ki a fegyverházból Pestre, s kártácsokkal töltette meg, s annak a helynek szegeztette, ahol a zendülök öszvegyülekezni akartak. Megvirradott, s nem volt semmi. Így állottak ott az ágyúk, készen lőni, ha lett volna kit, s a palatinus visszavitette az ágyúkat, mihelyt Pestre érkezett, mégpedig fényes nappal. Ha ez igaz, hogy meri magát Barkó egy oly nép közt mutatni, amely általa így bosszantatik. Éljen a mi kedves palatinusunk.

4. B. Podmaniczky azt investigálta, hogy az ifjúság mért hord rövid hajat, mely gallicizmus. - Már ez felette sok: és ezt soha nem hihetem. Én a francia revolúció előtt már rövid hajat hordottam és azt is fogok, valamíg a rövid haj természetes göndörödését a frizuránál szebbnek, és annak kevés időt kívánó megfésülését a farkfonásnál könnyebbnek fogom ítélni. - Azt tartom, hogy az olyakat investigálni, és azt adni a népnek tudtára, hogy az uralkodás retteg, veszedelmes; veszedelmesebb, mint a rövid hajba rejtett antiroyalizmus. Aki jakobinus, úgy vélem, nem jegyzi ki magát annak a rövid hajjal.

5. A felséges császár megbosszankodván azon, hogy a belgák 40.000 embert adni nem akarnak, az ő megbüntetésekre általengedte őket a franciáknak. Így fog velünk is bánni, ha a cautiot egynéhány milliomig Magyarország felvállalni nem akarandja.

Ezek azok az ostoba hírek, amelyek bennünket itt nevettetnek is, rémítenek is. Kérlek, írd meg, mi bennek igaz.

Írásaimat Kis János tálam már elvitette. Ha el nem vitette volna, tartsd magadnál. Okom van azt reményleni, hogy szeptembernek közepe táján Pesten foglak ölelhetni, s akkor magam viszem el azokat Győrbe. Szeretném mindazáltal, ha Verseghy úr azokat addig körültekintené.

Diogeneseimnek kiszabadítások eránt semmi lépést nem teszek, míg azt nem látom, hogy a dolgok csendesednek, mert zavarban haszontalan minden igyekezet. Élj boldogul, kedves hazafi! s szeress.

27

KIS JÁNOSNAK

Bacchusnak pataki hegyeiről,
októb. 6-dikán, 1794.

Ah, Kis! oda tehát Gessneremnek 15szeri fordítása, oda a Wieland Gráciáinak fragmentuma, oda Anakreonomnak némely dalai! - Sírj velem, sírj! Csekélységek; de oly csekélységek, amilyeneknél többet, jobbat Kazinczydtól nem várhatsz! de Kazinczydnak csekélységei! Elfojt az a gondolat, hogy örökre oda vannak. A néked készített Testvéreket megkaphatom még, mert Pesten és Erdélyben le vannak másolva; de Gessnerem, de Gráciáim, de Anakreonom, de Macbethem! de Klopstockomnak egynehány ódája!

Ó micsoda kegyes sugallás vólt az, amely eltilta melléjek tenni a Messiás 5 első énekeit! Mit tennék most! Nem merem reményleni, hogy újabb próbáim Gessnerből azt csinálhassák, amit már csináltam vólt. Sőt nem merem Gessnert csak kezembe is venni. - Az Anakreon 3dik dalát újra fordítottam volna; de haszontalan!

A rab Szentmarjay vitte azt Schédiusnak tőlem Károlyból júliusnak elején! - Elképzelheted, mely bajos vólna csak nyomozni is, hová lett! Ne szólj rólok; mert maga ez az ártatlan dolog is gyanút szülhetne; de, kérlek, járj végére valahogy Schédiusnál, nem kapott-é valamely nyalábot számodra júliusban vagy augusztusban? Ó be kettőztetve örvendeznék, ha te volnál az, aki vígasztalást nyújthatna bánatomnak! TE, akit mindenek felett tisztellek, szeretlek!

Urániának első darabját láttad. Az nem érdemli az Uránia nevet. - Schédiustól is egyebet vártam; azt, hogy a vallást más oldalról fogja szépnek, szeretetre méltónak festeni! és másképpen! - Azonban tisztelem a szándékot, és igyekezni fogok rajta, ha igyekeznem szabad lesz, hogy többet nyújtson Kármán, kitől sok fog kitelhetni, ha vezető barátjai lesznek.

Erdélyből nem tudok semmit. Azt a pénzért való taggá lételt nem szenvedhetem. Egy más nemesebb társaságban sem leltem semmit egyebet, amit undorodással kellett vólna néznem, azon kivűl, hogy béfogadásra érdemes személytől a felvételért pénzt kívántak. Igyekeztem azt eltörletni, de nem lehetett. - Ezért, és azért is, mert az én gondolkozásom az erdélyiekével éppen nem egyezik, én tag nem is lettem. Óhajtom mindazonáltal annak gyarapodását. - Még semmit sem adának ki.

Óhajtanám bátor vallástételedet hallani, mint tetsze Horváth. Benne a jó embert, a jó hazafit, a Jónak, Igaznak, és Szépnek, ahol ezekre ráismér, és boldogtalan debreceni gusztusa félre nem vezeti, barátját, a hív barátot, a némely jó gondolatokat szülő elmésséget minden egyenes bíró fogja becsülni: de - némely óldalait barátjai másféléknek ohajthatják. Én futottam előtte, ha Lessingről vagy a most élő nemzetek íróiról - vagy vallásról - esett szó.

Heliconi Virágokat nem szedtem, mert nem volt hol, és mert másféle virágokat akartam szedni. E szüreten az Ábel halálán esem által végképpen, hogy, ha Idylliumim megkerülnek, a Gessner Írásait bocsáthassam ki mindenek előtt. Ezt fogja Messiásom követni. Úgy jönnek fordított apró írásaimnak egynehány kötetei. - Orpheusomnak egy új darabját csakugyan készítem.

Oeser hazafitársunk, Lipsiában, a Messiás elibe egy szép Gábrielt fest. Már megígérte azt. Kérkedni fogok ezzel a darabbal, és nem tudom, ha nem metszetem-é Londonban?

Élj szerencsésen barátom, ismét elfogott a búslakodás, az atyai Sorge édes érzéseket is szűl ugyan, de keserűket is! most látom szüleményeim elveszteken! Élj és szeress.

K.

Dorisodtól sokat várok. Ha az lett vólna az Uraniában, más ítéletet hallottál volna tőlem. Tanítsd ily érzésekre ifjainkat és lyánykáinkat, édes barátom! A Plátó szerelme ismeretlen istenség vidékinken. Én egy kis szép rekeszt akarok neki anglus izlésű kertemben szentelni. - Ha kész lesz Dorisod, elvárom egészen. -

28

ANYJÁNAK

1794. decemb. 15.

Újhely, a barátszeri fogadó felső szobájában.

Édes Asszonyám! 7 órakor ideérkeztek Szulyovszky és Tansics urak, kapitány Fekete és Zsigárdi urak által kísérve. Mind a hárman egyforma bátorsággal viseljük a csapást, és mind a hárman boldogok vagyunk jó emberek által vezettetve. Pesten a József új épűletjébe leszünk szállva. Kiki külön, de kapit. Novák úrnak parancsolatja van, hogy napjában hatszor is eljőjjön hozzánk. Ő mosat, varrat, és amire szükségünk lesz. Reménységet nyújtanak, hogy levelet fogok Asszonyámhoz írni, de addig ne írjon Asszonyám, míg éntőlem nem kap. Éjjel-nappal fogunk menni. 30 is van már fogva. - Az inasnak nem szabad jönni, mert minden szekéren két legény űl, és az szolgál körűltünk. Crimen laesae Majestatissal vádolnak. Csendesen viselem sorsomat. Asszonyám is cselekedje ugyanazt. Az inasom B. Vécseyhez megyen szolgálatba. Úgy végeztem még Kassán. Kérem asszonyámat, méltóztassék néki ruháját úgy kiosztani, hogy inkább nekem legyen károm, mint neki. Még megszolgálhatja. A bőrnadrágot meg kellene tartani, ha a mentét v. dolmányt néki adja is asszonyám.

Köszöntöm az öcsémet, és ajánlom magamat barátságába. Köszöntöm a húgomat is. Asszonyámtól azt kérem, hogy magát festettesse nékem, és életének kedvezzen énérettem és testvéreimért. Éljen boldogúl asszonyám, az Isten terjessze ki atyai védelmét asszonyámon.

A nagy-asszonyám kezeit csókolom, úgy Dienest és Miklóst, Susit. Asszonyámnak újra csókolom anyai kegyességeiért kezeit. Adja Isten, hogy nemsokára láthassam asszonyámat. -

8. órakor.

29

PÉCHY SÁNDORNÉ
KAZINCZY ZSUZSANNÁNAK

Kerepes, 19. decemb. 1794.

Édes Susim! Az anyám is, az öcsém is bizonyosan Semjénben vannak; de meglehet, hogy elmaradtak onnan valami ok miatt; és így neked írok, és általad mindnyájoknak. - Ma 8 órakor már helyben leszünk; úgy gondoltuk eddig, hogy a franciskánusoknál, de az ő klastromjokban levő alkalmatosság alighanem szűk, és így meglehet másutt. Akárhol mindegy. Én bátran megyek, és bízom az igazság ügyéhez: mert én nem csináltam semmi rosszat, és nincs senki, aki ellenem gonoszról tanúbizonyságot tehessen. Te tehát, és ti édeseim mindnyájan, ne sírjatok, ha szintén nehezen esik is, hogy rabnak tudtok. Kiszabadúlunk, úgy hiszem, nemsoká. Nagy-asszonyámnak és asszonyámnak kezeit csókolom. Nekem az esik nehezebben, hogy tudom, hogy sírnak. De az idő a fájdalmon enyhíteni fog, én pedig békével szenvedek, mert hiszem, hogy nemsokára együtt leszünk. - Te, édes Józsim, dolgaimat rendeld úgy, ahogy hiszed, hogy azokat óhajtom. Ha Teréz tőled valamit kívánna, azt Viczay által egy szillabáig teljesítsd. Az ő dolgában menj Károlyba minél elébb, és mondjad dr. Thómásznak, hogy a notariatus által a Krasznecz testimoniálisait a Szerencsyné részére készíttesse; hogy én fogva vagyok, de nem rettegek, ámbár hogy vádoltatom, szégyenlem. Ezt tedd hozzá: hogy engemet csak ez bátorít: Nil conscire sibi, nulla pallescere culpa. - Vagy Szerdahelyi vagy Vinkler fog Regmecre menni lepecsételt leveleimet általvenni. A geometrica delineatióját a Szigetnek, kertem delineatióját, képeimet, kristélyemet, szagos párnámat reménylem nem veszik el. Te légy rajta, hogy a Laci levele is, melyben pénzt kér, és még egy a közép fiókban, mely egészen ártatlan dolgokról szól, meghagyattassék. Bízvást elolvashatja akár Szerdahelyi akár Vinkler, semmi sincs benne; de nem akarnám, hogy a generális Wartensleben fülébe menne, hogy mint sürgette az ő részére a pénz felküldését. - Dienesnek és egyéb váradi barátimnak magamat nagyon ajánlom. Dienes ne törődjön. Nem lesz semmi bajom, de már ezt ki kell állani. Ki tud énfelőlem gonoszt; Ex inconsideratione szóllani valamit pedig non est poenale. Ez vígasztalja őtet a legfőbb mértékben. - Miklóst csókolom, és reménylem, hogy megint vígan leszünk a szüreten is, de előbb is. - Édes Susim! sietünk és így végeznem kell levelemet. Az isten áldjon meg magadat, férjedet és gyermekeidet. Nagy-asszonyámnak csókold kezeit, és jelentsd, hogy könnyebben érzeném magamat, ha tőle elbucsúzhattam volna. Fogságunk lehetetlen hogy sokáig tartson. - Asszonyámnak újra csókolom sok anyai kegyességeiért kezeit. Ha írhatok, mindjárt írok, de most nem hiszem, hogy hamar írni lehessen. Azért szenvedje békével, hogy egy ideig felőlem nem tudhat sokat. Kapitány Fekete úr a Jellasich gyalog magyar regimentjéből, aki bennünket vezetett, megengedte, hogy atyámfiait hozzája utasítsam megtudakozni, hogy van állapotom. Azért hozzája írni lehet, de nem gyakran, hogy unalmára ne legyen a felelés. Ha valaki feljön is Pestre, nem fog láthatni; azért útjának csak az a haszna lenne, hogy a városban szájról-szájra menő újságokat hallaná. Ha valaki felől szerencsétlen újságot asszonyám hallana, ne higgye, hogy mindnyájunknak az a sorsa lesz. Én itt ma Pogány Ádámmal összeakadtam. Láttam az actiot Martinovics ellen, láttam az elfogottak lisztáját is. 32 rab vagyon. Ezek mit vétettek, nem tudom: de én nem félek, és oly bátran megyek most is, mint ahogy elindúltam. Szólani másoknak felőlünk nem jó, mert most minden ember csupa fül. Asszonyámat csak arra kérem, hogy amennyire lehet, anyai szívét csendesítse. Ajánlom magamat kegyességeibe, édes asszonyám, és fogadom, hogy ha levelem nem jön is hamar, áldásom minden nap asszonyám körűl fog lebegni!

Péchy Imre bátyám uramat tisztelem. Lehetetlen, hogy eddig vagy maga, vagy valaki más Váradon, leveleket nem vettek vólna Pestről és így jobban tudják, hogy van a dolog. - A kocsit hadnagy Ehrenstein úr visszaviszi. A bundámat nekiadtam, mert szüksége lesz reá hazamenőben, azért azt hagyja nála asszonyám. Újobban ajánlom magamat, és kérem mindennapi áldását, és csendes anyai emlékezetét.

Te, édes Susim, ha asszonyám Semjénbe le nem jött, ezen levelemet azonnal küld fel Regmecre. Idegennek pedig ne mutasd. Csókollak tégedet és mindnyájatokat. Adieu!