Pippa Grant

ELKAPÁS
Jock
BLOCKED

Kossuth Kiadó

Tartalom

1. fejezet

2. fejezet

3. fejezet

4. fejezet

5. fejezet

6. fejezet

7. fejezet

8. fejezet

9. fejezet

10. fejezet

11. fejezet

12. fejezet

13. fejezet

14. fejezet

15. fejezet

16. fejezet

17. fejezet

18. fejezet

19. fejezet

20. fejezet

21. fejezet

22. fejezet

23. fejezet

24. fejezet

25. fejezet

26. fejezet

27. fejezet

28. fejezet

29. fejezet

30. fejezet

31. fejezet

32. fejezet

33. fejezet

34. fejezet

35. fejezet

36. fejezet

37. fejezet

38. fejezet

39. fejezet

Epilógus

Bónuszepilógus

Bónusz-bónuszepilógus

Extra bónusz-bónuszepilógus

A legbónuszabb epilógus

Impresszum

1. FEJEZET

Mackenzie Montana,
avagy egy elszánt nő

Sohasem akartam bűnözővé válni. Ha úgy vesszük, a szó szoros értelmében nem követtem el bűncselekményt.

Ha mégis, hívjuk legalább szenvedélyből kifolyólag elkövetett bűncselekménynek.

Mert szenvedélyesen hiszek ugyan abban, hogy a Tűzgolyóknak változtatniuk kell bizonyos dolgokon, hogy megszakítsák a profi baseball történetében rekordot jelentő vereségsorozatukat, de azt azért nem gondolom, hogy ehhez új kabalafigura is kellene. Ezért döntöttem úgy, hogy kiveszek két hét szabadságot, és Floridába repülök a tavaszi edzőtáborba. Na, jó, zárás után beszöktem a csapat baseballpályájára, ezt nem tagadom.

Húsgombóc?

Egy teljes szezon alatt tudtam csak megemészteni, hogy a Tűzgolyók új tulajdonosi köre eltette láb alól az eddigi kabalafigurát, Tüzit, a sárkányt, aztán meg hagynák, hogy a szurkolók megszavazzanak helyette egy lángoló húsgombócot.

Felhorkanok, miközben a testemet félig eltakaró lángoló húsgombócban osonok a sötét betonfolyosón.

Megjegyzés magamnak: ha az ember egy hatalmas húsgombócjelmezt lop, jó, ha tudja, mit csinál. És nulla szégyenérzettel kimasírozni innen két dolgot feltételez: egy, senki sem fog megállítani, és kettő, még ha meg is állít, inkognitóban vagyok.

Ez a tökéletes bűncselekmény, ami felveszi a versenyt Tüzi megölésének a bűnével.

Egy sarokra vagyok az ajtótól, amit kitámasztottam, amikor a meccs után elbújtam a pelenkázómosdóban. Hangokat hallok.

Egy férfit.

Egy nőt.

Egyik sem ismerős, de ahogy közeledem az utolsó forduló felé, rájövök, hogy a hangok a kijárat felől hallatszanak.

Ugyan, nem nagy ügy.

Megoldom.

Simán elmehetek mellettük, felemelhetem a hüvelykujjam, és úgy tehetek, mintha éppen azért indulnék, hogy megvicceljem a Tűzgolyókat a szállásukon, vagy hogy egy gyorsétterembe menjek kaját venni, miközben reklámozom a csapatot.

Jelmezben pofonegyszerű úgy tenni, mintha tudnám, mit csinálok.

Úgyhogy befordulok a sarkon.

Aztán meglepetésemben levegőért kapkodom, mert Brooks Elliott áll ott.

Jóságos. Ég.

Brooks Elliott.

A Tűzgolyók legújabb szerzeménye. Mármint annyira új, hogy tegnap érkezett. Pedig jóformán példátlan, hogy valakit a tavaszi edzőtábor alatt szerződtessenek.

Hármas védőt játszik, és úgy üti meg a labdát, mintha az a gonosz megtestesítője volna, ő pedig egy bosszúálló angyal, akinek az a feladata, hogy melegebb éghajlatra küldje.

Ő az, aki miatt lehet egyáltalán bármennyi esélyünk bejutni a rájátszásba.

Istenemre mondom, nem fogok úgy hiperventilálni, mint legutóbb, amikor találkoztam egy baseballjátékossal.

Tegyek úgy, mintha a kabala lennék?

Menni fog.

Beszélgessek a játékosokkal?

Az olyan lenne, mintha istenekhez szólnék.

Magas, izmos, kidolgozott testű istenekhez, akik tavasztól őszig mutatják be előadásukat a pályán akrobatikus mozdulatokkal és erős ütésekkel a hazai bázis mögül.

Az elmúlt két évben volt lehetőségem jó néhány játékossal egy helyiségben tartózkodni, és minden egyes alkalommal ugyanaz van: megkukulok, és hülyét csinálok magamból, mert hát képtelen vagyok istenekkel szóba elegyedni.

Érzem, hogy kapkodni kezdem a levegőt, úgyhogy tartok magamnak egy rövid fejmosást. Nem kell megszólalnod, Mackenzie! Csak haladj! Menj, mutogass valamit, amit nem értenek! Sosem fogja megtudni, hogy te vagy az.

Brooks farmert visel, ami rátapad izmos combjára, a karja meg kidagad egy bőrdzsekis, motoron bagózó bikát ábrázoló feszes, fekete póló alól. És az alkarja…

Ó, atyám, az a baseballos alkar!

Végzetes a világ összes női bugyijára nézve, elvégre baseballos alkar.

Brooks vállával a téglafalnak dől, mogyorószínű szemével pedig dögös pillantásokat és orgazmust előidéző mosolyt vet egy kék egyenruhát viselő takarítónőre, aki kacarászik, mert naná, hogy kacarászik.

Az a mosoly annyira ütős, hogy még én is érzem a jelmezen keresztül. Én akarok abban az egyenruhában lenni, csak hogy még közelebbről perzselhessen.

De sajnos még ha mozogna is a szám a baseballjátékosok társaságában, Brooks Elliott akkor is tiltott terep.

Ugyanis Brooks Elliott szűz.

Tudatosan.

A nagyon is megbízható forrásaim szerint, amikor csábítással próbálkozik, nem szerez pontot a pályán. Muszáj, hogy idén pontokat szerezzen a csapatomnak a pályán.

Gyerünk, utasítom a lábamat magamban, és odanézzenek! Mozog. Sőt, még rugózik is, mert hát egy Tűzgolyók-mezt viselő húsgombóckabala így lépkedne.

Uhh. Ha a kilenctől ötig tartó hulladékgazdálkodási mérnöki állásom valaha is befuccsol, talán lehetnék főállású baseballkabala.

De nem a húsgombócos kabala.

Ha nekem kellene új kabalát választanom – amit nem tennék, mert én vezetem a Tüzit akarjuk! kampányt –, akkor a szentjánosbogár mellett korteskednék, mert annak legalább van valami köze a fényhez. Azt még értem, hogy a kacsa miért van versenyben a Duggan Fielden – a Tűzgolyók stadionjában, a virginiai Copper Valley-ben lévő szülővárosomban – történt kacsás eset után, viszont a hangyászsün fura. Egyáltalán semmi köze a baseballhoz vagy a tűzhöz, és hiába ijesztők egy kicsit a karmos végtagjai, bár menők, senki sem ismeri a hangyászsünt.

Legalábbis ezen a féltekén nem.

Plusz nem akarod tudni, hogy az interneten miket írnak a hangyászsün péniszéről. Tuti, hogy nem.

Összefoglalva, a Tűzgolyóknak újra Tüzi, a sárkány kell, ez az én küldetésem erre a szezonra.

– Na, akkor van kedved hozzá? – kérdezi Brooks a beszélgetőtársától. Rám kapja a tekintetét, majd vissza a takarítónőre.

A nőci előrenyúl, és megsimogatja Brooks mellkasát.

– Ó, hát persze – leheli a szavakat.

Várjunk csak!

Ez meg mi?

Arról ne beszéljünk, hogy a nő kétszer idősebb nála, amit egészen addig észre sem vettem, amíg szinte a nyakukon nem voltam.

Inkább arról, ahogy a nő oldalra billenti az arcát, mintha meg akarná csókolni Elliottot, és spanyolul duruzsol valamit, amit nem értek – ugyanis csak angolból, baseballból és pucckirálynőségből vagyok perfekt –, no és arról, ahogy Brooks átkarolja a nő derekát, mintha magához akarná vonni.

Azt mondtam volna, hogy Tüzi visszahozatala az első számú küldetésem?

Most már nem.

– Atyavilág, abbahagyni! – sivítom.

Mindketten összerezzennek.

Érthető, hiszen egy beszélő húsgombóc nem mindennapos látvány. A kabalalét első szabálya, hogy csendben maradunk.

– Ühm, jól vagy? – Brooks mogyorószínű szeme végigpásztáz… Vagyis inkább a húsgombócot, és bár a látásomat kicsit elhomályosítja, hogy egy jelmezen keresztül figyelem a világot, így is elönt a forróság, amiért engem néz.

Ami mit sem számít, mert éppen az előbb hívott egy anyjakorú nőt SZOBÁRA.

– Nem! – visítom. – Rámozdultál!

Brooks bájosan elpirul. Sűrű, barna haja úgy áll égnek, mintha zuhanyozás után beleszántott volna az ujjaival, és – ó, te jó ég! – nagyon bejön.

Halkan mond valamit a takarítónőnek, majd teljesen felém fordul.

– Te meg ki vagy, és mit művelsz? – sziszegi.

Rámutatok a nadrágja elején duzzadó dudorra, ami miatt elönt a meleg, és mondanom sem kell, nem azért, mert félig egy lángoló húsgombócba vagyok csomagolva.

– Hogy én mit művelek? Inkább te mit művelsz? Mert nagyon úgy tűnik, hogy le akarsz vele feküdni.

A nő valamit hebeg, majd hátrébb lép.

– Neked ehhez rohadtul semmi közöd – vicsorogja Brooks.

– De ha elveszíted a szüzességed, soha többé nem fogod tudni megütni a labdát!

A takarítónő rémült arccal felszisszen, keresztet vet, aztán menekülőre fogja a folyosón.

Brooks arcszíne a bájos rózsaszínből egy lángoló húsgombócnál is vörösebb árnyalatra vált. A pillanat töredékére annyira ledermed, hogy esküszöm, mintha saját gravitációs ereje lenne. Aztán hátrapillant a takarítónő felé, aki éppen az én menekülő útvonalamon igyekszik minél messzebbre kerülni a helyszíntől, aztán felém fordul, és úgy indul meg, mint egy dühét megfékezni alig tudó leopárd.

– Ki az ördög vagy te?

– Husi, a húsgombóc.

– Vedd le a fejet!

– Nem.

– Vedd. Le. Azt. A. Francos. Fejet.

Na, ez az a pont, ahol el kellene kezdenem futni. Vagy felhívni a legjobb barátnőmet. Vagy a Tűzgolyók tulajdonosát, aki véletlenül jó ismerősöm, és aki nem hallgatta meg az érvelésemet, amikor elmondtam neki, hogy a húsgombóc rossz ötlet, és amiért most ezt kell tennem, még ha ez azt is jelenti, hogy el fogok veszíteni egy barátot.

De hát éppen egy baseballjátékossal beszélgetek. Méghozzá, életemben először hiperventilálás nélkül beszélgetek egy baseballjátékossal.

Hátrálni kezdek a folyosón.

– Tönkre akarod tenni a Tűzgolyókat – olvasom Brooks fejére.

– Ez a legrosszabb baseballcsapat. Nem maradt már mit tönkretenni rajta.

– A tavalyi csapat volt a legrosszabb. Éppen ezért vagy most te itt. Hogy jobb legyen. És ezt nem éred el, ha szexelsz.

– Ezt ki mondta neked?

Próbálom a szám elé kapni a kezem, de ehelyett sikerül orrba vágnom a húsgombócot. Azt csak nem mondhatom el neki, hol hallottam a szüzességéről.

– Megvannak a forrásaim. – Most már hevesen hátrálok, de a fejem hátulján nincs szemem, még ha a francos húsgombócnak van is, úgyhogy nekiütközök egy falból kiálló csapnak. – És nem kellene a táborban lenned a csapat többi tagjával? Miért nem pihensz? Mikor ettél utoljára?

Nem gyakran fordul elő, hogy be kell fognom egy baseballjátékos társaságában, de most határozottan be kéne. Nem mintha reménykednék abban, hogy le tudom őt futni, mert helló, a baseballistenek gyorsan futnak, de talán tudok akkora ricsajt csapni, hogy néhány biztonsági őr meghallja.

– Ki vagy? – kérdezi Brooks újra.

– Tehát nem tagadod ezt a szűzdolgot. Ha már el akarod veszíteni a szüzességedet, legalább olyannal tedd, akit kedvelsz, ne a legelső nővel, aki hajlandó ágyba bújni veled. Higgy nekem! Jobb emlékeid lesznek, ha vársz. De ez most lényegtelen. Ne feküdj le senkivel!

Brooks állkapcsa megfeszül, a keze pedig ökölbe szorul.

Ennyi volt.

Meg fog ölni. Egy húsgombócjelmezben fogok meghalni annak a férfinak a keze által, akinek ki kellene húznia a gödörből a kedvenc csapatomat, ezért börtönbe fog kerülni, és a Tűzgolyók soha nem fogják megnyerni a bajnokságot. Soha.

– Nem akarsz nyerni? – folytatom, miközben az arcomba hajol. Vagyis inkább olyan közel, amennyire csak tud.

Az ő szemszögéből ez furcsán nézhet ki.

– Élni szeretnék, de kurvára – vicsorogja.

– Ez nem fog menni a börtönben, ha megölsz.

Hirtelen hátrahúzódik, és újra beleszánt a hajába, de ezúttal meg is ragadja a sűrű, barna loknikat, gyanítom azért, hogy ne maradjon szabad keze engem megfojtani.

– Nem foglak megölni. Hanem letartóztattatlak, mert bár nem tudom, ki vagy, az hétszentség, hogy nem lehetnél ebben a húsgombócjelmezben.

Ó, bakker!

És már nyúl is telefonjáért.

Fel fog nyomni.

Elönt az adrenalin, és mielőtt meggondolhatnám magam, kiütöm Brooks kezéből a telefont, elrúgom a folyosón, majd félrelököm, és felkiáltok:

– Tüzi mindhalálig!

Aztán veszett tempóban nekiiramodok.

2. FEJEZET

Brooks Elliott,
vagyis egy férfi, akinek szemlátomást nincs szerencséje, több szempontból sem

Amikor ma felébredtem, nem számítottam arra, hogy egy lángoló húsgombóc fog megakadályozni a szexelésben.

Egy húsgombóc, aki ismeri a legféltettebb titkomat.

Egy húsgombóc, aki észbontóan gyors abban a jelmezben.

Egy szempillantásnyi hezitálás után, ami alatt visszanyerem az egyensúlyomat, hagyom a telefont, és a francos kabala után futok.

Már majdnem elkapom, amikor nyílik az ajtó, megjelenik Cooper Rock, aki elugrik a rohanó húsgombóc útjából, viszont ezzel sajnos közvetlenül elém kerül.

Aztán félreugrik előlem is, és közben a kabalát bámulja meredten.

– Hűha, Husi, hol van tűz?

– Én meg közben az egyensúlyomat próbálom visszanyerni.

– Állítsd meg a húsgombócot!

Ehelyett Cooper elkapja a galléromat, és megránt. Én elfúló hangot hallatok, és megperdülnék, de túl szorosan tart.

– El a kezekkel a kabalától, pajti! Nem akarhatod, hogy egy kabala bántalmazása legyen, amiről emlékezni fognak rád.

– Ellopja azt a francos jelmezt!

– Mi?!

Kiszabadítom magam, erre Cooper közém és a sebesen távolodó húsgombóc közé ugrik.

– El az utamból! – A felszólítást a végén még egy taszítással is megfejelem.

– Elliott, haver, te tényleg azt akarod, hogy a húsgombóc nyerje meg a kabalaversenyt? Hagyd! Repülj, és légy szabad, húsgombóc, csak ne te legyél a Tűzgolyók új kabalája, jó? És ezt meg sem hallottad. Megesküdtem Lilának, hogy a húsgombóc tetszik a legjobban. De szerintem eladott volna, ha nem ezt mondom.

Zihálva Rockra meredek. Először is, mert mi a franc ütött bele, hogy ebben a csapatban akar játszani – a srác olyan jó, hogy a karrierje során bármelyik más csapattal már három bajnoki gyűrűt nyerhetett volna. Másodszor pedig, mert nem mondhatom el neki, miért kell megállítanom azt a nyavalyás húsgombócot.

Nem mintha kikotyoghatnám, hogy az a nyavalyás húsgombóc ismeri a titkomat, mert senkinek nem beszélek a feddhetetlen önmegtartóztatásomról.

Ami felveti a kérdést, hogy akkor ő mégis honnan tudott róla?

Hogy az ördögbe tudta?

Nincs sok gyakorlatom a dolog tagadásában, mert nincs sok gyakorlatom abban sem, hogy szembesítenek vele. Ami azt jelenti, hogy a csaj felkészületlenül ért, és így jóformán megerősítettem a vádat.

Basszus!

Ha rémálmaim lesznek a húsgombócokról, mérges leszek.

Cooper nem túl erősen a karomba bokszol, olyan „értem én, haver” módon.

– Figyu, az egyik szemedet kalózosan letakarjuk, és azt mondjuk, hogy a húsgombócos szaft a szemedbe ment, miközben próbáltad megállítani, így hős leszel, és talán csak két meccset kell a kispadon töltened. A hír hiánya egyenlő a rossz hírrel, de egy foglyul ejtett kabala? Na, ez aranyat ér, többet fognak beszélni a Tűzgolyókról.

Na, ez szép.

Ide sikerült eladniuk. Egy húsgombócot kell elrabolnunk, hogy hírverést csináljunk, annyira szar a csapat játéka.

Összeszorítom a szemem, és megpróbálkozom azzal a mélylégzéses dologgal, amire a bátyám azóta esküszik, hogy feleségül vett egy őrültet, én pedig az elmúlt hetvenkét órában már sokadjára szeretném azt hinni, hogy ez az egész csak egy rossz álom.

– Ja. – Cooper visszapillant az ajtóra. – Lilát ismerve ez egy megtervezett rablás lehet.

Lila. Ő az a nő, aki néhány hónapja megörökölte a Tűzgolyókat, és a nővérem legjobb barátnője. Hosszú sztori.

– Szerinted Lila szervezte meg a húsgombócjelmez elrablását, hogy hírverést keltsen? – Ez életem legvadabb beszélgetése, noha a bátyám elvett egy olyan nőt, aki a „pénisz” szóra több mint – ezer eufemizmust ismer, és lelkesen használja is őket, a nővérem automatikusan javított szöveges üzenetei pedig saját múzeumért kiáltanak.

Cooper bólint.

– Ezt egyértelműen ő szervezte meg. Ami azt jelenti, hogy mindketten megfeledkezhetünk róla, és indulhatunk a klubba.

Erre felkapom a fejem.

Klubba?

Ó, te jó ég, igen!

A francos húsgombócnak viszont valamiben valószínűleg igaza volt: a féltve őrzött szüzességem elvesztésekor ne csak amiatt legyen merevedésem, mert van egy vagina, amelyik hajlandó befogadni legbecsesebb testrészemet.

A húsgombócnak igaza volt?

Ajaj, van itt gond, bőven.

– Mutasd az utat! – mondom Coopernek.

A parkolóban felpattanok a biciklimre, és követem Cooper furgonját a Palm Bay-i forgalmon keresztül egy kevésbé nyüzsgő citrusligetes részre. Rákanyarodik egy poros útra, ami mintha közel lenne a táborhoz, de klubot nem látok.

Csak egy rozoga vityillót, ami előtt egy tucat autó és furgon áll.

Néhány órája hat sportautó és feltuningolt furgon állt a pályánál.

Bakker!

Nem lefektetni fognak.

Hanem beavatni.

Beavatnak a baseball legrosszabb csapatába.

És végig fogom csinálni, mert a csapatáért megteszi az ember.

Nem az bosszant, hogy új csapatban vagyok. Nem is a srácok. Nem is a vezetőség. Még csak az sem, hogy elköltöztem New Yorkból, messze a családomtól.

Várjunk csak!

De, az bosszant, hogy már nem a New Yorkban játszom. Az a hazai csapatom. Azt hittem, onnan fogok visszavonulni. Az a csapat olyan közel volt a házunkhoz, hogy a családom gyakran eljött a meccsekre, és néha még az after partykra is csatlakozott hozzám.

De abban, hogy az otthoni csapatomból eladtak, az elcseszett hab a nagyon szar tortán az, hogy nem akárhova adtak el.

Nem.

A legrosszabb baseballcsapathoz kellett eladniuk.

Nekem aztán mondhatja bárki, hogy az új tulajdonosi kör, az új vezetőség és az új edzők majd változást hoznak a Tűzgolyók mostani évébe. Két dolgot határozottan tudok.

Egy, az átkok nagyon is működnek a baseballban.

Kettő, megzuhan a játékom, ha egy nővel az első lépésnél tovább megyek.

De ha egy vesztes csapatban fogok játszani, miért ne toljam le a gatyám még egy évig?

Az ügynököm azt mondja, itt ragadtam. A Tűzgolyók nem fogják fontolóra venni, hogy olyan hamar eladjanak, mint ahogyan megszereztek.

Szükségük van a tapasztalatodra – szajkózza folyamatosan. – Lila tudja, hogy a csapat javára válsz. Valószínűleg ő is jót tesz a csapatnak, Elliott. Hagyd a francba a babonákat, és adj nekik egy esélyt!

Mondja ezt az a pali, aki nem tárgyal semmiről anélkül, hogy a mangós-fodros keles-acais turmixa ne lenne a keze ügyében az erre dedikált poharában, akinek még mindig egy szerencsehozó nyúlláb van a kulcstartóján, és aki képtelen meglenni a havi spirituális útmutatásai nélkül.

Kirúgnám, de jó kis reklámszerződéseket köt a motortól kezdve a baltáig.

Viszont átkot nem tud megtörni. És sajnálom, hogy Lilának sikerült egyet örökölnie, de én akkor is szexelni fogok.

Legyek jó csapatjátékos, tegyem bele a melót, és játsszak rohadt jól a meccseken? Naná. Mindig ezt csinálom. De nem az én kötelességem bevállalni azt, ami a csapatban lévő összes srác szemében a lehetetlennel érne fel.

És hogy a Tűzgolyók képesek lennének bármit is megnyerni?

Na, az aztán kurvára elképzelhetetlen.

– Hogy lesz? – kérdezem, ahogy a vityilló felé tartunk. – Meztelenre vetkőztettek, aztán a fákon keresztül az edzőtáborba kell találnom? Vagy lerészegedünk?

Cooper hangosan felnevet.

– Eddig rossz csapatban játszottál.

Nagy lendülettel kinyitja az ajtót, mire meglátom, hogy a csapat fele egy asztal fölé görnyed, ami legalább annyira rozoga, mint ez az egész sufni.

– Üdv az új világban, haver! – kiáltja Max Cole, miközben Luca Rossi, aki szintén ettől az évtől játszik a csapatban, és aki néhány éve New Yorkban töltötte az első szezonját, segítségkérő pillantással néz rám a sarokból. – Dolgunk van.

Dolog.

Nem parti.

Nem ivás.

Nem szex.

– Milyen dolog?

Darren Greene megvillantja a fogsorát, sötét szeme pedig úgy csillan fel, mintha az elmúlt három évben nem a legrosszabb baseballcsapatban játszott volna. Hátradől, hogy lássam, mi van kirakva az asztalra. Egy baseball-labda, egy vudubaba, egy pakli kártya, egy gyufásdoboz és egy… Az egy Tűzgolyók-logós dildó?

Egyik kezével a kötött narancssárga-citromsárga ütőtokra mutat, ami pont olyan furcsa, mint ahogy hangzik.

– Megígértem Taneshának, hogy a gyerekünk nem lúzerek közé fog születni. Megtörjük az átkokat, mert kurvára meg fogjuk nyerni ezt az évet.

Megnyerni.

Aha.

Darren könnyebben megtarthatta volna az ígéretét, ha inkább azt kéri, hogy cseréljék el.

Megvakarom az arcomat, és mélyre ások magamban, hogy megleljem a csapatszellememet, mert most éppen ez a csapatom.

Hát persze.

Megnyerni.

Benne vagyok a tréfában, bár úgy sejtem, a játékosok a karrierjük levezetésére jönnek a Tűzgolyókhoz.

Remélem, tévedek.

Remélem, hogy az új tulajdonosi kör változást hoz.

Ám ha egy csapatban ennyi tehetség van, és így is sikerül három éve egyre rosszabb szezont hozni úgy, hogy a rájátszásba ezer éve nem jutottak be, nehéz reménykedni.

Főleg az önmegtartóztatásom árán.

3. FEJEZET

Mackenzie

A másnap délután a pályán ér, hogy néhány újabb órát töltsek pattogatottkukorica-evéssel – kétmaréknyi a játékrészek között, és szemenként, amikor a Tűzgolyók ütnek.

– Tuti, hogy nem kérsz hamburgert? – kérdezi Sarah Dempsey, a legjobb barátnőm a világon, miközben a csapatunk a nyolcadik játékrész második felében a kispad felé tart. Copper Valley-ből repült ide, hogy együtt nézzünk meg néhány meccset, mint mindig.