részlet

jelenkor

Szöveg © Varró Dániel, 2003, 2019
Illusztráció © Varró Zsuzsa, 2003
© 2020 Jelenkor Kiadó, Budapest
A Jelenkor Kiadó a Libri Könyvkiadó Kft. imprintje

Ötödik kiadás

ISBN 978 963 518 356 2

Felelős kiadó Nagy Boglárka
Szerkesztette Balázs Eszter Anna
A borítót az eredeti illusztráció felhasználásával tervezte Féder Márta
Műszaki szerkesztő Széplaki Gyöngyi

Elektronikus változat
eKönyv Magyarország Kft.
www.ekonyv.hu
Készítette Ambrose Montanus
2023

Ajánlás

Te vájt fülű, pufók barátom,

Eléd teszem le könyvemet.

Segítséged nélkül, belátom,

Léhább lett volna, könnyedebb;

Állt volna rajtam, trécselőske

Regényem nem szól semmiről se,

Ám – mitől elmém ódzkodik –

Kifundáltál egy jó sztorit.

Olvasóm ha nem vágja könyvem

Sutba, alighogy belekezd,

Neked kell hát hogy megköszönjem,

Ajkam rebeg, hull, potty, a könnyem,

Köszönöm szépen neked ezt.

Előhang

Kedves kis olvasók, sziasztok,

Elmondok nektek egy mesét.

Hogy príma lesz-e? Hó, mi az hogy!

Vagy azt mondjátok, hetykeség

(Mi nem használ szavunk becsének),

Hogy így dicsérgetem? Bocsánat,

Dehát azt mégse mondhatom,

Hogy uncsi lesz, és rossz nagyon.

Hisz akkor, lássátok be, kölkök,

Félbehagynátok már emitt

E kis mesét, amit pedig

Direkt a számotokra költök.

Szóval, hogy jó-e, rémes-e?

Maradjunk annyiban: mese.

El is kezdem. Csak még előtte

El kell egy kérést mondanom:

Múzsám, te szőke bombanő, te,

Puszild meg, ó, a homlokom!

Így kérik mind a Múzsa nénit

A költők, mert ő súgja nékik

Az összes rímet, ötletet,

Mit aztán versbe költenek.

Mint óvodások és mamáik,

Úgy mennek együtt kézbe kéz

Kis, szűk utcákon át, egész

A költemény bejáratáig.

Ott homlokon puszilja őket,

És ők hipp-hopp megihletődnek.

Első fejezet amelyben egy kártyaparti kellős közepén találjuk magunkat, megismerkedünk történetünk hősével, és arra is fény derül, hogy mért üres a postaláda mostanába

„Ó, színek színe, ördög bibliája,
fújd meg lelkembe roppant riadód.”

Kosztolányi Dezső

Mikor az este már bepiszkolt

Eget-földet, s a nap letűnt,

Úgy kábé kilenc óra tizkor

Kezdődik el történetünk.

A helyszínünk egy kerti asztal,

Egy pakli kártya rajta, azzal

Öten zsugáznak, öt ripők,

Sorolom máris, hogy kik ők:

Ott ül a pörge bajszu, köpcös,

Kis, hepciás Balázs vitéz,

Ott ül a jámbor Főítész,

A Lajhár és a nyalka Höchöc,

És végül (egy még hátravan)

Ott üldögélek én magam.

Ülök az egyik kerti széken,

Szívem ver, és fogam vacog –

A kártya régi szenvedélyem,

Minek tagadjam ezt, skacok?

Hány estém telt e széken ülve

Csapdlecsacsitól felhevülve!

És hány duhaj, vad éjszakát

Feketepétereztem át!

Mert felvidít, hogy húzok, osztok,

Hogy párom lesz az asztalon,

A káröröm, az izgalom,

Hogy másokat, tyuhé, kifosztok!

S ha sorsom rossz lapot kevert,

Három napig vagyok levert.

Játszottatok, kis olvasóim,

Fekete Pétert valaha?

(Na, itt most erre volna jó rím,

Csak nem mondom meg, ha-ha-ha.)

Játszottatok? És persze klassz volt,

Mikor két kártya összepasszolt,

Vagy a Fekete Péteren

Túladhattatok végre, nem?

S ha ez a nem túl tiszta csávó

Nyakatokon maradt, hohó,

Nem követeltetek mohón,

Kis olvasók, egy visszavágót?

Ugye-ugye? Nocsak. Na, lám!

Akkor megértetek talán.

Most épp a Lajhár volt az osztó

(Tíz percig osztott egy lapot),

Közben Balázs vitéz az asztalt

Kardjával verte s ordított:

„Gyerünk, gyerünk! Fürgébben, öcskös!”

A Höchöc azt gagyogta: „höc-höc”

(Szókincse összvissz ebből áll),

A Főítész egy nagy pohár

Grépfrútlevet locsolt magába,

S egy dalt dúdoltam közben én,

Nagyon kedves kis szerzemény,

Kíváncsiak vagytok reája?

Hajoljatok csak közelebb,

Elmormolom a szöveget:

Régi, simlis pókeres

Egy régi, simlis pókeres

Az jól keres, de nem hamis-

Kártyás, sőt svindli ellenes,

Mert jellemes, ha kókler is.

Nem kell a mázlihoz neki

Szerencsepénz, se lóhere,

Hisz úgyis únos-untalan

Vagy fullja van vagy pókere.

Amíg csak játszik, egyre nyer,

És úgy kever, hogy lángra kap

Az ujja közt, amíg pereg

Az a seregnyi kártyalap.

S a négy szép dáma mind kiszól

A pakliból, hogy: „Ó, szeress,

Te régi sim-, te régi sim-,

Te régi, simlis pókeres!”

„Két rongyot emelek” – közölte

Balázs vitéz, s két szétnyiszált,

Szakadt gatyát betett középre.

„Sok” – szólt a Lajhár, és kiszállt.

„Höc-höc”– mondta a Höchöc (arra

Utalt ezzel, hogy ő se tartja),

Nekem szemembe könny szökött –

Ó, jaj, ez van, ha én szakadt

Gatyákat pillantok meg, ó, jaj…!

De szólt a Főítész: „Na, hogy

Bebizonyítsam, jobb vagyok,

Tartom, s megtoldom öt rugóval.”

S az asztal közepére szórt

Négy óra- és egy ágyrugót.

Balázs vitéz tünődni kezdett,

Megadja, vagy ne adja meg?

Ő, ki csatát még sose vesztett,

Kitől török, tatár remeg,

Végvári harcok régi hőse…

De ezt most nem tartotta ő se.

Lapját csalódva csapta le,

Konyult a bajsza is bele,

Az arca átváltott lilára,

Aztán meg sápadt lett, fehér,

„Nem ér!” süvöltözött. „Nem ér!

Cinkelt a kártya!” És kirántja

Kardját, hogy csak úgy sistereg…

S ekkor belép egy kisgyerek.

„Csókolom. Bocsánat, ha későn…

(Tessék elnézni kegyesen)

Muhi Andrisnak hívnak, és én

A Lajhár bácsit keresem.

A Zsiráfmadár bácsi mondta,

Hogy van neki egy telefonja,

Ilyen mobilja van neki,

És folyton azt pityegteti.

Szóval hogy egy kevés időre

(De csak ha ez nem volna baj)

Esetleg így izé, szoval…

Kölcsön szabadna kérni tőle?

Adok cserébe… mert mikor…

Turgenyevtől, a krumplitól

Tudom, hogy esténként a Lajhár

Mindig itt kártyázik, noha

Hiú reményt hiába dajkál,

Mert egy vasat se nyer soha,

Illetve rongyot, mert azóta

Tudom, hogy rongyba és rugóba

Kártyáznak, bácsik, itt Önök,

Hecsedlifák felől jövök,

De történt már előtte egy s más…

Szóval odadnám azt a sok

Zsepit (amit nekem adott

Az Ismeretlen Influenzás

Angol Költő) cserébe mondjuk,

S akkor maguknak volna rongyuk.”

Belépve így hadarni kezdett

Az ismeretlen kisgyerek,

Kit Muhi Andrisnak neveztek,

S kit én már régen ismerek –

És lesz sokunknak ismerőse,

Mivel mesénknek ő a hőse.

Hát, hősünknek mi öt barát

Nem értettük minden szavát

(Mit közreadtam szó szerint itt),

De bármi volt a lényege,

A Lajhárnak volt tényleg egy

Mobilja – azt nyomkodta mindig,

Ha volt körötte térerő,

És más osztott, nem éppen ő.

Ilyen bolond időket élünk!

Nem úgy van már, mint egykoron.

Ma már egymással nem beszélünk,

Csak pittyegünk a gombokon.

Van, aki társaságba pittyeg,

A jómodorra hányva fittyet,

Van, aki míg a buszon ül,

Van, aki otthon, egyedül,

Két óra közt a nagyszünetben,

Vagy míg a kántor orgonál,

Vagy míg a boltba sorban áll,

Vagy míg a krumpli még sületlen,

És nincs a hamburger se kész,

Ő addig egyet nyomkorász.

Bolond idők, bolond szokások…

Majd elfelejtjük őket, és

Jönnek helyettük újra mások,

Akár a szépbetűvetést,

Az ember ily furát ma hol lát?

Ki mártja még tintába tollát,

Időz el hosszan egy betűn,

Hogy ívét visszaadja hűn?

Egyáltalán írott levélben

Ki az, ki még eszmét cserél?

Manapság ritkán jön levél,

Pedig a postaláda régen

Minden nap újra tele lett.

Hol vannak most a levelek?

Tartalom

Ajánlás

Előhang

Első fejezet
amelyben egy kártyaparti kellős közepén találjuk magunkat, megismerkedünk történetünk hősével, és arra is fény derül, hogy mért üres a postaláda mostanába

Második fejezet
amelyben történetünk hősével közelebbről is megismerkedünk

Harmadik fejezet
amelyben a történet végre kezdetét veszi

Negyedik fejezet
amelyben Janka elindul iskolába

Ötödik fejezet
amelyben hűvösre fordul az idő, képet kapunk a kortárs költők szomorú helyzetéről, és hősünk néhány kacattal gazdagabb lesz

Hatodik fejezet
amelyben hősünk megjárja Badarország bugyrait

Hetedik fejezet
amelyben Janka különös álmot lát, és rejtélyes levelet kap

Nyolcadik fejezet
amelyben Janka csodálatos módon megmenekül, és Andris kétszer is megebédel

Kilencedik fejezet
amelyben kísértésekről és kísértetekről egyaránt szó esik, mellesleg Andris harmadszor is megebédel

Tizedik fejezet
amelyből kiderül, hogy titkos ügynökből is megárt a sok, és megtudjuk, mi a baj a műanyag gombfocikapukkal

Tizenegyedik fejezet
amelyben Jankának döntenie kell

Tizenkettedik fejezet
amelyben hatalmas csihipuhi kerekedik, és minden viszonylag jóra fordul

Utóhang

Forgalmazza:
eKönyv Magyarország Kft.
www.ekonyv.hu

Felhasznált betűtípusok
Noto Serif – Apache License 2.0
Petrona – SIL Open Font License