Szeretem, hogy Andrew minden könyve csupa kaland, csupa zabolátlan kreativitás, de legfőképpen csupa szív. A szerző valódi költő és zseniális mesemondó. Bármit ír, én elolvasom.

Sally Lloyd-Jones New York Times-bestseller-író,
számtalan gyerekkönyv szerzője

Felejthetetlen élmény az egész családnak! Teljes szívemből ajánlom a sorozatot!

Sarah Mackenzie, a The Read-Aloud Family szerzője,
illetve a Read-Aloud Revival podcast alapítója és műsorvezetője

A Wingfeather Saga szellemes, fantáziadús, csupa szív könyvsorozat. Szeretettel ajánlom minden fiatal olvasónak, aki már az összes Narnia-könyvet ismeri, és új kedvenc olvasmányt keres.

Anne Bogel, a Modern Mrs. Darcy blog szerzője
és a What Should I Read Next? podcast műsorvezetője

Szertelenül képzeletgazdag és bájosan pimasz eposzi fantasy, amelyből árad a szellemesség és a bölcsesség. Az olvasó ráadásul azt is megtudja, pontosan miként kell elbánni az umfokkal, az agyarakkal, sőt akár egy fogas tehénnel is.

Allan Heinberg, A Grace klinika írója és producere,
a Young Avengers Marvel-képregények társalkotója

Roppant ötletes!

Phil Vischer, a VeggieTales alkotója

Harmat
Budapest, 2021

Originally published in the U.S.A under the title:

On the Edge of the Dark Sea of Darkness

Text copyright © 2008 by Andrew Peterson

Toothy cow illustration copyright © 2020 by Aedan Peterson

All other interior illustrations copyright © 2020 by Andrew Peterson

Published by arrangement with WaterBrook, an imprint of Random House, a division of Penguin Random House LLC.

Interior illustrations by Joe Sutphin

Cover art by Nicholas Kole

Cover design by Brannon McAllister

Hungarian edition © 2021 by Harmat Kiadó

All rights reserved. Minden jog fenntartva.

Fordította: Szabadi István

ISBN (epub) 978 963 288 666 4

ISBN (mobi) 978 963 288 667 1

E kiadvány a kiadó írásos engedélye nélkül sem részben, sem egészben nem másolható, nem sokszorosítható, nem tárolható visszakereshető rendszerben, nem tehető közzé sem elektronikus, sem más formában.

A bátyámnak

Tartalom

Glippfalva és környéke (térkép)

Rövid bevezető Oerwend világához

Kevésbé rövid bevezető Szkrí földjéhez

Bevezető az Igiby-házhoz (igen röviden)

1. A fogat jő, a színe szén

2. Bogyó, kalapács és parampér

3. Egy zsák umf

4. Egy Esben nevű idegen

5. Könyv, zokni, Glippfalva

6. Bárd a Danmezőn

7. Mezítlábas, koldusszegény

8. Két suhanó kő

9. A Glipphal-csapás

10. Léli és a sárkányok dala

11. Varjút a fogatért

12. Ez nem cápaveszély

13. Dal a fény szigetéért

14. Titkok és halzupa

15. Álmok és rémálmok

16. A Könyvbújdában

17. Bonifer Szquun naplója

18. Tink titokba botlik

19. Kín és halál

20. Az udvarház felé

21. Szarvas ebek

22. Út a mélyben

23. Ker Gerest nyöszörgő szelleme

24. Hazafelé

25. Khrak tábornok tróntermében

26. Gond a könyvesboltban

27. Kelepce

28. A Glipperdő felé

29. Bőrpatkányok és kurkászok

30. Vopp tragikus halála

31. Khrak medálja

32. Hogyan készül a pondrópogácsa

33. Hidak és ágak

34. Pet lombvára

35. Tűz és agyar

36. A ló, a kantár mind sötét, sötét kocsis, ki hajtja

37. Karom és parittya

38. Borús kilátások

39. Vércse Villi ajándéka

40. Árulás

41. Morgás és rikoltás

42. Viszlát, Igihárnyák!

43. Szellem a szélben

44. Podó nyomában

45. Egy hosszú éjszaka

46. Az Első Kút vize

47. Régi sebek

48. Menedék

49. Anniera ékkövei

50. A trón védelmezői

51. Levél hazulról

Függelék

Kérdések az olvasóhoz

Jegyzetek

Rövid bevezető Oerwend világához

Az ősi legendák szerint, amikor a történetünknek otthont adó világ első reggele felvirradt, és az első ember felébredt, nagyot nyújtózva így szólt az első dologhoz, amit meglátott: „Nohát! Örvendek!” A férfit Giulának hívták, és az első dolog, amit meglátott, egy szikla volt. A szikla mellett viszont ült egy nő, Irein, akivel megtanult egész jól kijönni. Az egymást követő számtalan kor során ezt az első mondatot minden szülő továbbadta a gyermekének, a gyermeke gyermekének, a gyermeke szülei unokatestvéreinek, és így tovább, míg végül minden élőlény, amely beszélni tudott, úgy nevezte az őt körülvevő világot: Oerwend.

Oerwend világa két terjedelmes földrészből állt, amelyet egy hatalmas óceán választott el egymástól: a Sötétség sötét tengere. Mire beköszöntött a negyedkorszak, a tengertől keletre fekvő zord földeket Fagyar néven kezdték emlegetni. Ennek nem sok köze van jelen történetünkhöz (azon kívül, hogy a Nagy Ellenség oda fészkelte be magát, és onnan indított „nagy háborút” szinte mindenki más ellen).

Az ellenség nemcsak nagy volt, hanem névtelen is, és úgy nevezték, a Névtelen Ghond. Throg nevű várából uralkodott, amely a Csontbérc-hegység legmagasabb csúcsán állt. Számtalan megvetendő dolgot talált Oerwenden, de legjobban Hajnalszárnya nagykirályt, Anniera szigetének urát gyűlölte. Valamiért – senki sem tudja az okát – Ghond és ocsmány hordái nyugatra masíroztak, hogy bekebelezzék Annierát, a fény szigetét. Ott esett el a jó király, egész házával és nemes népével együtt.

A névtelen ellenség (a neve Ghond) nem elégedett meg ezzel, hanem hajóhadat épített, és szörnyű seregét nyugatra vitte, át a Sötétség sötét tengerén, a messzi Szkrí földjére. Ott aztán az egész földet feldúlta, kilenc hosszú évvel azelőtt, hogy kalandunk kezdetét veszi.

Kevésbé rövid bevezető Szkrí földjéhez

Szkrí egész földje zöld volt és lapos, az északon található sziklás hegységtől, a Sziklahegyektől eltekintve, amely minden volt, csak nem lapos. És nem is zöld. Inkább fehéres volt a sok hótól, bár ha a hó elolvadt, valami zöld ott is felütötte a fejét.

A hegyektől délre viszont Palin Dzseb-Dzs dimbes-dombos, dús füvű (és határozottan zöld) síksága borította egész Szkrít. Kivéve persze a Glipperdőt. A síkságtól közvetlenül délre Linird erdősége terült el minden irányban úgy, hogy még a térképekről is lelógott. Nyilvánvalóan nem azokról a térképekről van szó, amelyeket a távoli vidékeken élő, ki tudja, miféle népek készítenek.

Azok viszont, akik a síkságon, az erdő peremén, fenn a hegyekben és a roppant Bluggy folyó partján találtak otthonra, maradandó, áldott békében éltek… Már ha nem vesszük figyelembe az említett nagy háborút, amelyet sajnálatos módon elveszítettek, és ezzel korábbi életüknek mindenestül vége szakadt.

Szkrí királyát összes nemesével, sőt a trón minden várományosával együtt kivégezték. Azóta kilenc év telt el, és a szkríbeliek lassan megtanulták átvészelni a megszállást, Fagyar agyarainak rémuralmát. Az agyarak felegyenesedve jártak, mint az emberek, valójában úgy is néztek ki, leszámítva persze a testüket borító zöldes pikkelyt, a gyíkszerű pofát és a két hosszú, méregtől csöpögő agyart, amely vicsorgó szájukból meredt lefelé. Meg farkuk is volt. Mióta a Névtelen Ghond Szkrí szabad vidékét meghódította, az agyarak elfoglaltak minden várost, megadóztatták és meggyötörték Szkrí szabad népét. Ó, igen, Szkrí népe továbbra is szabad volt… feltéve, ha éjfélre hazaértek. Ha nem viseltek fegyvert, és nem panaszkodtak, amikor honfitársaikat időnként elragadták és a tengeren túlra vitték, ahonnan sosem tértek vissza.

A kegyetlen agyaraktól, valamint a folyamatos halálfélelemtől és szenvedéstől eltekintve viszont nem volt mitől félni Szkrí földjén. Talán csak a Sziklahegyekben, ahol a hosszú fogú, feneketlen bendőjű, szőrös bomnabullok járták a vidéket, vagy a Jégróna fagyott pusztaságán, ahol a kisszámú lakosságnak naponta meg kellett küzdenie a nyeselyűkkel. Délebbre Palin Dzseb-Dzs síksága éppen olyan biztonságos volt, amilyen gyönyörű, a magas fűben kúszó-mászó patkányborzokat leszámítva. (Egy dél-torrvárosi gazda állítása szerint egyszer akkora patkányborzot látott, mint egy mípkölyök, amely körülbelül akkora, mint egy kifejlett csorkni, ami pedig magasságban a muszóval vetekszik.)

Mielőtt átdübörgött volna a Kőszilák nevű vízesésen, a Bluggy folyó békésen hömpölygött, tiszta volt, mint a forrásvíz, és jóízű, jó természetű halban gazdag. Kivéve persze azokat a halakat, amelyeknek már az érintése is mérgező, és akkor a tőrhalat nem is említettük, amely közismerten szeret beugrani a hajóba, és a legvaskosabb halászt is felnyársalja.

Bevezető az Igiby-házhoz (igen röviden)

Glippfalva határában, a Sötétség tengere felé emelkedő szirtek szélén állt egy házikó, ahol az Igiby család élt. A házon nem akadt semmi különös, mármint azon kívül, hogy olyan kényelmes volt, olyan takarosan megépítették, olyan szép rendben tartották a három gyerek mellett is, és úgy áradt onnan a szeretet, mint az ablakain át éjjelente kiszűrődő tűz fénye.

És az Igiby család?

Nos, ha eltekintünk attól, hogy esténként sokáig ültek a kandalló mellett, és egyik mesét mondták a másik után, vagy hogy aratás idején dalolva dolgoztak a kertben, vagy hogy Pöffös Podó, a nagyapa füstkarikákat eregetve üldögélt a verandán, vagy hogy úgy járta át életüket melegséggel a jóság, mint téli estén az embert egy csupor forró almabor, úgy azt kell mondjuk, igen boldogtalan életet éltek. Valóban igen boldogtalanok voltak azon a földön, amelyen Fagyar agyarai jártak.

1. A fogat jő, a színe szén

Igiby Jennár ágyában reszketve, szemét összeszorítva hallgatta, ahogy a félelmetes Fekete Fogat végigzörgött a holdfényes utcán. Öccse, Tink az emeletes ágy felső részén horkolt, kishúguk, Léli szuszogása pedig elárulta, hogy ő is álomba merült. Jennár óvatosan kinyitotta a szemét. A hold úgy nézett be rá az ablakon, mint egy vigyorgó, fehér koponya. Bárhogy igyekezett, nem tudta kiverni fejéből azt a verset, amely évek óta rettegésben tartotta a Szkrí földjén élő gyermekeket. Csak feküdt a sápadt hold fényében, és ajka alig láthatóan mozgott:

Íme, túl a Bluggy vizén

A fogat jő, a színe szén

A ló, a kantár mind sötét

Sötét kocsis, ki hajtja

Kérve kérd az Alkotót

Hogy adjon álmot, nyugtatót

Kerülje el az álmodót

Az éj sötét fogatja

Mely elrabol, és hirtelen

Csak átrepít a tengeren

Oda, hol Ghond, a Névtelen

Fagyott erődje vár rég

Kitátott szájú Throg, a vár

Testvér, barát rád nem talál

Majd gyászolod az éjszakát

Mikor elnyelt az árnyék

Messze, túl a Bluggy vizén

A fogat jött, a színe szén

A ló, a kantár mind sötét

És véget ért a játék

Nem csoda hát, hogy Jennárt elkerülte az álom, miután fülét megütötte a tompa patadobogás meg a lánccsörgés hangja. Maga előtt látta a varjakat, amelyek a fogat körül keringtek vagy a tetején gubbasztottak, szinte hallotta a csőrükből feltörő rekedtes károgást és fekete szárnyuk verdesését. Egyre győzködte magát, hogy csupán képzeli az egészet, de tudta, hogy valahol a környéken, még azon az éjszakán a Fekete Fogat megáll egy szegény család háza előtt, elragadja onnan a gyerekeket, és soha többé nem látják őket.

Épp a múlt héten hallotta sírni édesanyját egy lány miatt, akit Torrvárosból raboltak el. Suszter Szera vele egyidős volt, sőt találkoztak is egyszer, amikor a lány Glippfalván járt a családjával. És most nincs többé. Egyik éjszaka éppen úgy feküdt az ágyában, mint most Jennár. Jóéjtpuszit nyomott szülei arcára, és elmondott egy imát. Aztán a Fekete Fogat eljött érte.

Vajon ébren volt?

Vajon hallotta, ahogy az ablak alatt felhorkantanak a fekete lovak, látta az orrukból felszálló párát?

Vajon Fagyar agyarai megkötözték őt?

Ellenállt-e, amikor betuszkolták a fogatba, mintha egy szörnyeteget etetnének meg vele?

Bármit is tett, mit sem használt. Elszakították a családjától, és ezzel vége volt. Szülei elbúcsúztatták, mert akit a Fekete Fogat elragad, az olyan, mintha meghalt volna. Bárkivel bármikor megtörténhetett, és az ember nem tehetett mást, csak reménykedhetett, hogy a fogat továbbhalad, amikor a háza elé ér.

Csörgés-zörgés-lódobogás visszhangzott az éjszakában. Vajon a Fekete Fogat közeledik? Az Igiby család házikója felé veszi az irányt? Jennár egyre csak fohászkodott az Alkotóhoz, hogy ne így legyen.

Bogyó, Léli kutyája a kislány ágya lábánál feküdt, de hirtelen felkapta a fejét, és rámordult az ablak túloldalán leselkedő éjszakára. A hold fényében Jennár egy varjút pillantott meg leszállni egy csontsovány faágra, és elfogta a reszketés. Megragadta a takaróját, és az álláig húzta. A varjú feje megmozdult, és mintha egyenesen Jennárra vigyorgott volna az ablakon át, akinek tágra nyílt szemében visszatükröződött a holdfény. Csak feküdt ott rémülten, és azt kívánta, bárcsak az ágy mélyére süllyedhetne, ahol nem talál rá a varjú tekintete. Az állat végül tovaszállt. A holdat felhő árnyékolta be, a fogatot pedig a lódobogással, csörgéssel-zörgéssel együtt lassan, lassan elnyelte a némaság.

Jennár csak ekkor eszmélt rá, hogy már jó ideje visszatartja a lélegzetét, ezért kifújta a levegőt. Hallotta, ahogy Bogyó farka tompán püföli a falat, és sokkal kevésbé érezte egyedül magát, hogy tudta, a kiskutya vele együtt virraszt. Hamarosan elaludt, de álmában sem talált nyugalmat.

Kiadja a Harmat Kiadó

1113 Budapest, Karolina út 62.

Telefon/fax: (1) 466 9896, (1) 386 0865

E-mail: harmat@harmat.hu

Honlap: www.harmat.hu

Az 1795-ben alapított Magyar Könyvkiadók és Könyvterjesztők Egyesülésének tagja.

Felelős kiadó: Herjeczki Kornél

Felelős szerkesztő: Győri Anna

Műszaki vezető: Bernhardt Péter

Borítóterv: Müller Péter

Tervezőszerkesztő: Boltos Péter

Elektronikus változat: Ambrose Montanus

Felhasznált betűtípusok

Marcellus – SIL Open Font License

Source Serif 4 – SIL Open Font License

Vollkorn – SIL Open Font License