Méltatások

„Richard Gordon Az anyag titkos természete című könyve ajándék mindazoknak, akik feltették a kérdést: „Mi a létezés valósága?” Olvasók, készüljetek fel arra, hogy túlléptek minden olyan dédelgetett hiten, amelyet a világegyetemet irányító tudományos és spirituális törvényekről tartotok, és arra, hogyan alkalmazhatjátok őket a látszólag hétköznapi életünket átható rejtélyek feltárására. Olvassátok el ezt a könyvet! Aztán olvassátok el újra, és hagyjátok, hogy felszabadító bölcsességének szépsége szárnyakat adjon a szellemeteknek!”

– Michael Bernard Beckwith

A Spirituális felszabadulás (Édesvíz Kiadó, Budapest, 2010) szerzője

„Ezzel az izgalmas olvasmánnyal végigkísérjük Richard Gordont, amint kísérleteivel felfedezi a tudat meghatározó szerepét, hogy a szeretettel átitatott szándék a tudat szervezőelve, és hogy az úgynevezett „fizikai” valóságunk egy virtuális valóság, amelyet a nagyobb tudatrendszer számol ki. Ennél is fantasztikusabb, hogy Gordon eljárása olyan tudományos bizonyítási módszert alkalmaz, amelynek segítségével a tudósok és a laikusok is egyértelműen megtapasztalhatják az ősi bölcsességet és a spirituális igazságokat, amelyek a materializmust irracionális hitté redukálják. Mi lehetne ennél hasznosabb és jelentősebb?”

– Thomas Campbell fizikus

A My Big TOE (A mindenség elmélete) szerzője

„Richard Gordon számos meggyőző jelenséget mutat be, amelyek bizonyítják, hogy tudatunk hatással van a körülöttünk lévő világra. A kvantumfizika paradoxonainak felvázolásával rámutat a materialista gondolkodás korlátaira. A kétrés-kísérletekben a megfigyelő tudatának jelenléte megváltoztatja az atomrészecskék viselkedését. Magával ragadó gyermeki kíváncsisággal számol be egy sor személyes kísérletről. Tárgyakat, például érméket tölt fel gyógyító szándékkal, és megállapítja, hogy később ezek hatására javul a kezelt személy testtartása. Gordon közvetlen és lelkes hangon mesél; olyan megdöbbentő bizonyítékokkal szolgál, amelyek mélyreható következményeket vonnak maguk után a tudomány és a gyógyítás területén. Megmutatja, hogyan használhatjuk ezeket az adottságokat saját és a körülöttünk élő emberek testének gyógyítására, és bebizonyítja, hogy szubjektív tudatunk átalakításával az objektív világot is megváltoztathatjuk. Ez a gyakorlatias és provokatív könyv nagy érdeklődésre tarthat számot a szakemberek és az összes optimális jóllétre törekvő olvasó körében.”

– Dawson Church PhD

A Mennyeien boldog agy és Az elmétől az anyagig Bioenergetic Kiadó, Budapest, 2021) díjnyertes szerzője

„Egyszer-egyszer jön valaki, aki megkérdőjelezi a mindennapok valóságát és mindazt, amit igaznak tartunk. Inspirál és arra kér minket, hogy nyissuk meg az elménket, és váljunk úttörőkké, új módon lássunk és gondolkodjunk a valóságunkról. Richard Gordon egy ilyen ember. Az anyag titkos természete című könyvében lenyűgöző utazásra visz minket, új módszereket mutatva az anyag és tudatunk megtapasztalására. Jelentősen hozzájárul az energiagyógyítás számos nyitott kérdésének megválaszolásához, kulcsfontosságú tanításokat és elgondolkodtató állításokat fogalmaz meg arról, mi a tudat szerepe a kvantumvilágban. Különösen izgatott vagyok a tudat-összefonódás és az anyag új törvényei miatt, és alig várom, hogy megtudjam, milyen jelentős változást hoznak a világ számára.”

– Dr. Marie Mbouni

A Reclaiming Your Gifts: A Guide to Awakening Your Purpose című bestseller szerzője

„Ez az úttörő és elgondolkodtató könyv megkérdőjelezi a valóság működésével kapcsolatos tudományos dogmákat azáltal, hogy módszeresen megvizsgálja, miként reagál az anyag a tudatra és az összefonódására. Gordon briliáns módon bebizonyítja, hogy a kvantumérintés-technikával spontán testtartásjavulást lehet elérni; ez egy valódi varázslat, egy olyan korszakalkotó felismerés, amely hidat ver a tudomány és a spiritualitás közé. Gordon mindenkinek megtanítja, hogyan lehet megismételni kísérleteit, amelyek empirikus és tagadhatatlan eredményekkel járnak. Mindenkit arra bátorít, hogy csatlakozzon Gordon felfedezőútjához – a »csináld magad« paradigmaváltáshoz.”

– Lisa Tully PhD

Richard Gordon

Az anyag titkos természete

Richard Gordon

Az anyag titkos természete

Budapest, 2021

A mű eredeti címe: The Secret Nature of Matter

Az eredeti művet a North Atlantic Books adta ki Berkley-ben, 2017-ben.

www.northatlanticbooks.com

© Richard Gordon, 2017

Illusztráció és tervezés: Richard Gordon

© North Atlantic Books, 2017

© Bioenergetic Kiadó, 2022

Kiadja a Bioenergetic Kiadó Kft.

Felelős kiadó: Schneider Gábor

ISBN 978-963-291-579-1

© Fordította: Juhász Gabriella

Főszerkesztő: Kajtár-Schneider Krisztina

Felelős szerkesztő: Klimó Petra

Borítóterv: Vancsura Olga

Minden jog fenntartva. A rövid ismertetések kivételével a könyv egyetlen része sem reprodukálható, nem tárolható lekérdező rendszerben, és nem továbbítható semmilyen formában vagy eszközzel – elektronikus, mechanikus, fénymásoló, rögzítő vagy más módon – a kiadó írásos engedélye nélkül.

A North Atlantic Books kiadványai a legtöbb könyvesboltban kaphatók.

További információért látogasson el honlapunkra a www.northatlanticbooks.com címen, vagy hívja a 800-733-3000-es telefonszámot.

„Szerintem az agy nem más, mint egy számítógép, a tudat pedig a szoftver.”

– Stephen Hawking

„…Vagy mégsem.”

– Richard Gordon

Tartalom

Bevezetés Chris Duffield PhD

Előszó Richard Grossinger

1. fejezet A tudat misztériuma

2. fejezet A láthatatlan fénye

3. fejezet Hogyan kerültem ide?

4. fejezet Át a nyúlüregen

5. fejezet Kísérletek

6. fejezet Gorillák, Galileo, ejtőernyők és megfigyelésalapú tudományok

7. fejezet Könnyűvé tenni a lehetetlent

8. fejezet Anyag és tudat: Hat régi feltevés, öt új törvény

9. fejezet Következtetések és elméletek

10. fejezet Spirituális materializmus

11. fejezet Egy új és jobb Turing-teszt

12. fejezet Kérdések és válaszok

13. fejezet Azok a csodálatos placebók

14. fejezet Kétkedők és kételyek

15. fejezet Mélymerülés

16. fejezet Mélyebbre merülve

17. fejezet Egy új jövő

Források

Richard Gordon

Bevezetés

Ha nem okoz gondot, hogy zavarba jössz és egyik ámulatból a másikba esel, ezzel a könyvvel jól jársz. Galileinek 400 évvel ezelőtt távcsőre volt szüksége ahhoz, hogy megingassa a világegyetemről szóló tudományos elképzeléseket. Ma azonban Richard Gordonnak csak a keze és egy másik, általában aszimmetrikus tartású ember kell ahhoz, hogy megingassa a tudatról, az anyagról és a valóságról szóló tudományos felfogásunkat. Ez minden, amire szükséged van ahhoz, hogy magad is meggyőződj az új tudásról. Bárki elvégezhette volna ezeket a kísérleteket évezredekkel ezelőtt. De akárcsak a kerék, ez a találmány sem volt nyilvánvaló, amíg fel nem fedezték. Most jött el az ideje.

Richard olyan egyszerű módszert dolgozott ki, amellyel bárki számára bebizonyítható, hogy nem pusztán materialista automaták vagyunk, amelyeket a szociopaták szabadon manipulálhatnak a kapzsiság és a hatalom érdekében; sokkal többek vagyunk, a tudatunk és a szeretet pedig maga az alapvető valóság és a felsőbbrendű erő.

Richardot és munkásságát körülbelül 20 éve ismerem. Mindig is nagyra tartottam, lenyűgözött a tisztasága, integritása, kreativitása, tudományos kíváncsisága és az iránti rendíthetetlen elkötelezettsége, hogy új világokat nyisson az emberiség számára, a körülötte lévő emberi tehetetlenség és szkeptikus vakság ellenére. Számomra ő a jövő nagykövete, azé a jövőé, ahol az emberi méltóság, a határtalan tudat, a közvetlenül kézzelfogható szeretet és a jelenlegi képzeletünket messze meghaladó, elképesztő személyes képességek általánosan elismertek, megbecsültek, védettek, alkalmazottak és felszabadítottak lesznek.

Chris Duffield PhD

Richard Grossinger előszava

Az elme és az anyag kapcsolata a világegyetem meghatározó eleme. Ha ezt megértetted, készen állsz arra, hogy belépj Richard Gordon könyvének világába.

Egy olyan világegyetemben, amelyben elme és anyag egyaránt létezik, a kettőnek bonyolult, szoros és egymástól függő kapcsolatban kell állnia egymással. Egy olyan világegyetemben, amelyben csak anyag van – nem mintha azt állítanám, hogy ilyen világegyetem egyáltalán létezik –, nincs semmi, amit össze lehetne fűzni vagy át lehetne alakítani. Az elme és az anyag több mint kvantum-összefonódás – a kettő ugyanaz, csak különböző frekvencián.

Többet is mondok: egy olyan világegyetemben, amelyben elme és anyag is van, az elme a rangidős: sokkal valószínűbb, hogy az anyag az elméből keletkezett, mint fordítva, bár a posztdarwini biológusok szüntelenül alkudoznak az ellenkezőjéről.

Richard Gordonban az a különleges, hogy nem csupán elméleti feltételezéseket gyárt; olyan feladatokat és gyakorlatokat is mutat, amelyekkel nekünk is sikerülhet megtapasztalni ezt a kardinális kapcsolatot, nemcsak az elmének az anyaggal, hanem az elménknek az élő rendszerek – a sajátunk és mások – anyagával való kapcsolatát is. Persze, ez felháborító. Felháborító. A barátok és a szakemberek és a szabadszájú szkeptikusok azt mondják, hogy egy percig sem szabad ilyesmin komolyan elgondolkodni. Sarlatánság, sértő a valódi tudósokra és az egészségügyben dolgozókra nézve. Ugyanakkor vitathatatlan – és valós.

Richardnak megvan az a kivételes adottsága, hogy különleges tudását nem tartja meg magának, hanem bárki számára elérhetővé teszi. Egyszerűen, közvetlenül és érthetően fogalmazza meg a legalapvetőbb igazságokat az elméről, az anyagról, az egészségről, a gyógyulásról, a halandóságról, a halálról és a testetlen identitásról rácáfolva arra, hogy mennyire nehéz egyszerűnek, közvetlennek és érthetőnek lenni. Amit ő mond, az annyira hihetetlen, hogy senki más nem mer odáig elmenni – legfeljebb az angyalok. Mégis annyira egyenes és nyilvánvaló, hogy szinte magától értetődő. A kritikusok rendre azt hajtogatják, hogy természetesen nem működik; nem működhet; Gordon téveszmés, dilettáns. Mondják ezt teljesen tájékozatlanul. És ha mégis működik? Akkor mit mondanak?

Gordon technikái nem helyettesítik a fizikai vagy az oszteopátiás kezelést; nem kerülik meg a más tudományágakban való képzést vagy szorgalmas munkát. Önmagukban léteznek, saját alkalmazásokkal és ontológiai alapokkal.

Amikor azt mondom, hogy „keletkezett”, a zen Nagy Elméjére gondolok, egy transzperszonális intelligenciára és archetipikus rendezőelvre, amely ott gyökerezik, ahol a kozmosz. A relativisztikus tér-idő kontinuum és az összeomlott kvantumhullámok úgy keletkeznek, hogy az elme megfigyeli a természetet, majd visszatükrözi a megfigyeléseit, és sokszorosan egymás köré simítja őket. Soha nem fogjuk megtudni, legalábbis a jelenlegi működési rendszerünkben, hogy a galaktikus valóság önmagában létezik-e, vagy csak egy gondolati konstrukció, amelyet a kvantumhullámok a szemlélőplatformra omlasztottak.

Ilyen hullámok érkezhetnek a világegyetemből tudat nélkül, de a fa, amelyik ebbe az erdőbe kerül, soha nem vizsgálható vagy számolható ki, mert agyi beavatkozás nélkül nem tudunk hozzáférni. A tudatnak bizonytalannak kell lennie önmagával szemben. Bizonytalansága tudatossá tesz számtalan más bizonytalansági állapotot, miközben kvantumhullámokat állít össze. Azáltal, hogy alapvetően bizonytalan, a tudat képes a mélységre és a paradoxonra.

Nem kell a lovakat kvantumösszefonni ahhoz, hogy kvantumösszefonottak legyenek. A kvantumuniverzum nem bújik a biztonságos szubatomi gátak mögé, nincs gubókba zárva, ahol a newtoni valóságra való hatás nélkül sistereg. Állapota eredendően létezik, és az egész newtoni valóság alapjául szolgál. A kvantummechanika a newtoni világegyetemet newtoni világegyetemmé teszi, bár Newton és Darwin idejében ez egy sötét ló volt – egy sötét ló, de sötét anyagként mindenütt jelen lévően. Nincs szükséged nanofizikára, algebrára, helyzeti topológiára vagy húrfüggvényre ahhoz, hogy tudd, ez egy olyan világegyetem, amely összeomlasztja saját hullámfüggvényét, hogy eljusson az esemény vagy a helyhatározó véglegességéhez, egy olyan világegyetem, amely egy hullámfüggvény összeomlásából keletkezik. Egy galaxis és egy szúnyog közötti méretbeli és információs különbség, ha a nagyobb Ürességhez viszonyítjuk, eltörpül ehhez képest.

Minden szúnyog egyenrangú, és egyensúlyban van minden galaxissal, mert egyik sem létezhetne a másik nélkül.

Az anyag titkos természete

„A varázslat csak tudomány, amelyet még nem értünk.”

– Arthur C. Clarke

Kezdődik

Ebben a könyvben a tudomány és a spiritualitás ritkán vizsgált metszéspontját vizsgáljuk. Azt fogom (be)bizonyítani, hogy az anyagnak valóban van egy titkos természete, mely szerint úgy kapcsolódunk és fonódunk össze, amit talán soha nem is sejtettünk vagy képzeltünk. E felfedezések jelentése és következményei segíthetnek nekünk abban, hogy fontos új kérdéseket tegyünk fel, és hogy felülvizsgáljuk a valósággal kapcsolatos számos elemi hitünk alapjait. Az új felismerések hatására újrafogalmazhatjuk, mit jelent embernek lenni, és segítségükkel jobban megérthetjük és betölthetjük helyünket a világegyetemben.

Amikor megváltoztatunk egy alapvető hiedelmet, automatikusan megváltoztatjuk a hozzáállásunkat, gondolatainkat, érzéseinket és döntéseinket. Az új hozzáállás új prioritásokat szül, és amikor ez bekövetkezik, minden megváltozik. Ebben a könyvben olyan új információkat és felismeréseket mutatok be, amelyek átalakíthatják alapvető hiedelmeinket, és olyan változásokat hozhatnak, amelyek csodálattal és örömmel töltenek el.

Kezdődjön az utazás!

1. fejezet

A tudat misztériuma

„Csak azt látja az ember, amire megtanították.”

– Robert Anton Wilson

Gondolataink hatással vannak a külvilágra?

A legtöbb ember szerint gondolatainknak egyáltalán nincs hatásuk vagy befolyásuk az anyagra. Aki pedig másként gondolkodik, azt „mágikus gondolkodással” vádolják. A gyerekek eredendően hisznek a varázslatban, a felnőttek pedig a gyakorlatiasságra és a realizmusra koncentrálnak. Ha valaki még felnőttként is hisz benne, azt mondják róla, hogy elszakadt a valóságtól, vagy idealista újkori álmodozó. Mi történik valójában, amikor kivetítjük gondolatainkat, érzéseinket és energiánkat? Mindez csak a fejünkben létezik, vagy valami komolyabbról van szó?

Az előbbiből fakad a nagyobb kérdés: mi a tudat? A tudat titka évszázadok óta zavarba hozza és izgatja a filozófusokat, a misztikusokat és a tudósokat. A tudat igen rejtélyes. Vajon egyszerűen a rendkívül összetett agyi tevékenység mellékterméke, vagy valami többről van szó? Hogyan fedezhetjük fel a tudatot a saját tudatunkkal? Ez a kérdés kissé olyan, mint a közmondásos kígyó, amelyik a saját farkába harap.

Teleszkópok nélkül fogalmunk sem lenne a galaxisokról. Mikroszkópok nélkül semmit nem tudnánk a mikrobákról. A kétrés-kísérlet nélkül nem beszélnénk a kvantumfizikáról és arról, hogy a fény részecskeként és hullámként is viselkedik. Ezek az eszközök lehetővé tették, hogy láthatóvá váljon a láthatatlan.

Nemrégiben felfedeztem egy igen meglepő módját annak, hogy a láthatatlant láthatóvá téve megvizsgáljuk az anyag és az elme titkos és rejtett természetét. Ez nem puszta filozófiai spekuláció vagy komolytalan önámítás. Felfedeztem egy közvetlen módot arra, hogy feltárjam az elménk és a minket körülvevő anyagi világ közötti kézzelfogható és mély kölcsönhatást.

Amint azt később elmagyarázom, most már láthatóan bebizonyítható, hogy a hétköznapi tárgyak valóban elegendő elme által irányított energiainformációt tartalmazhatnak ahhoz, hogy nyilvánvaló és könnyen mérhető fizikai hatást gyakoroljanak a testre.

Néhány hivatásos bűvész, aki végignézte a bemutatómat, döbbent hangon vallotta be: „Richard, ez igazi varázslat.” Az ő szemszögükből nézve ez bizonyára valódi varázslat volt, hiszen olyasmit mutattam nekik, ami minden szabvány szerint „lehetetlen” beállítások, trükkök, megtévesztés vagy félrevezetés nélkül. Az én nézőpontomból azonban olyan alapvető természetes emberi képességekkel állunk szemben, amelyek a szkeptikusokat és a materialista tudósokat is könnyedén elkápráztathatják.

Az elmúlt háromszáz évben a tudósok túlnyomó többsége szilárdan meg volt győződve arról, hogy az elme az agyra korlátozódik, hogy pszichikai képességek nem léteznek, ahogy energiagyógyítás sem. Ez az általános felfogás. Ilyen megközelítéssel tényleg nem érdemes elmélyülni a témában. Végül is, miért vizsgálnánk meg valamit, ha eleve azt feltételezzük, hogy nem létezik?

Könyvemben egy sor valódi kísérletet vázolok fel, látható és empirikusan megcáfolhatatlan eredményekkel. A kísérletek egyértelműen bizonyítják, hogy tudatunk képes mélyen befolyásolni az anyagot, és hogy egy energiával és szándékkal feltöltött tárgy másodpercek alatt drámai módon képes fiziológiai hatást gyakorolni ránk. Mi több, megtanítom a módszereket is, hogy a könyvben leírtakat saját magad is kipróbálhasd. Csak magadnak higgy!

Meg vagyok győződve arról, hogy benyitottam egy nagyon valószínűtlennek tűnő birodalomba, és beléptem a rendkívüli felfedezések új világába. Csodálatos utazásba kezdtem, de csak a postaládáig jutottam. Számtalan megvilágosodással kell még találkoznom. Maximálisan számítok arra, hogy más felfedezők is ott lesznek mellettem, jönnek utánam zseblámpákkal és jegyzetfüzetekkel a kezükben, hogy gondosan feltérképezzék ezt a területet.

Gyere velem, ha mersz, de készülj fel a meglepetésekre! Kérlek, hagyd a feltételezéseidet az ajtónál, és legyél hajlandó megpillantani azt, ami ott van előttünk. Megdöbbentő következményekre számíthatsz. Ami eddig láthatatlan volt, láthatóvá válik.

„Lehetetlennek tűnik, amíg meg nem történik.”

– Nelson Mandela

2. fejezet

A láthatatlan fénye

„Az elmúlt négyszáz évben a tudomány egyik ki nem mondott feltételezése az volt, hogy az emberi szándék nem befolyásolhatja azt, amit »fizikai valóságnak« nevezünk. Az elmúlt évtizedben végzett kísérleti kutatásaink azt mutatják, hogy megfelelő körülmények között ez a feltételezés már nem helytálló. Mi, emberek sokkal többek vagyunk, mint gondolnánk, és erre a pszichoenergetikai tudomány egyre több bizonyítékot talál.”

– William A. Tiller PhD

Sokat elárul, hogy világszerte nagyon kevés egyetem nyitott a médiumi jelenségek kutatására, annak ellenére, hogy több ezer tanulmány foglalkozott a létezésükkel kapcsolatos kisebb-nagyobb elfogadottsággal. Ezt jól dokumentálja Dean Radin Supernormal című könyve. Hogy lehet, hogy a témát ilyen következetesen lebecsülik vagy figyelmen kívül hagyják? Talán azért, mert nem keresünk olyasmit, amiről nem hisszük, hogy létezik? Szerintem részben erről van szó. Mélyebb szinten pedig arról, hogy ha az ortodox tudósok elfogadnák akár egyetlen nem materialista jelenség létezését, az teljesen aláásná annak a legalapvetőbb feltételezését, amit mi valóságnak nevezünk. Ezenkívül mély és tartós ellenségességgel viseltetnek mindennel szemben, ami a konvenciók határain kívül esik.

A modern tudomány azon a világképen alapul, hogy a világegyetemben minden mechanikusan működik. Akik ezt a materialista hitet vallják, nem tudnak elfogadni semmilyen bizonyítékot, amely ellentmond ennek az alaptételnek, vagy megkérdőjelezi azt. A dogma feltételezése alapján minden élőlény biológiai gép, lényegében mechanisztikus, beleértve az embereket, a házikedvenceket és az összes állatot, a növényeket stb. Elképzelése szerint az elme és a tudat egyszerűen egy rendkívül összetett mechanikus agy melléktermékei. Az anyag tehát tudattalan, a szeretet egyszerűen az agyi tevékenység mellékterméke, a természet és az anyag céltalan, és nincs spirituális valóság, amit vizsgálni kellene. Azokat a jelenségeket, amelyek nem fizikaiak, nem mérhetők vagy nem bizonyíthatóak tudományos megfigyelésekkel, irreálisnak feltételezik.

„A tudósok zöme nincs tisztában azzal, hogy a materializmus egy feltételezés: egyszerűen úgy gondolnak rá, mint tudományra, a valóság tudományos szemléletére vagy világnézetre. Valójában nem tanítják őket erre, és nem kapnak lehetőséget arra, hogy megvitassák. Egyfajta intellektuális ozmózissal szívják magukba.”

– Rupert Sheldrake

Véleményem szerint a tudományos materializmus dogmája hitalapú tudomány. Azok, akik kétely nélkül elfogadják a valóság materialista szemléletét, meg vannak győződve arról, hogy semmi sem létezhet a saját feltevéseik határain túl. Ha bármi létezne, akkor nagyon erős érzelmi motiváció hajtaná őket, hogy megszüntessék. Ez a belső konfliktus a kognitív disszonancia kifejeződése.

A kognitív disszonancia egy fájdalmas érzelmi reakció, amely akkor váltható ki, ha az ember mélyen őrzött hiedelmei és megfigyelései közvetlen ellentétben állnak egymással. Az emberek akár az egész identitásukat, hírnevüket és karrierjüket is egy sor meggyőződésre alapozhatják. Nem csoda, hogy sokan rosszul reagálnak olyan bizonyítékok láttán, amelyek ellentmondanak az aktuális dogmájuknak. A kognitív disszonancia jó példái azok a papok, akik nem voltak hajlandók belenézni Galileo távcsövébe, de idesorolhatjuk az evolúcióelmélet ellen küzdő vallást, a csíraelmélet ellen küzdő orvosokat vagy napjainkból azokat, akik tagadják, hogy az emberiség okozza az éghajlatváltozást. Lássuk be, bárki nagyon fel tud háborodni, ha élete építményét fenyegetve érzi.

Több száz évvel ezelőtt az emberek nem hihettek az elektromosságban, a sugárzásban és a rádióhullámokban, a róluk szóló elképzeléseket abszurdnak és lehetetlennek bélyegezték volna. Ma pedig széles körben azt a gondolatot tartják teljes őrültségnek, hogy a tudat közvetlen hatást gyakorolna tárgyakra vagy emberekre.

Bizonyíték arra, hogy az elme hatással van az anyagra

Íme, csak néhány példa az izgalmas kutatásokból, amelyek bepillantást engednek az anyag és a tudat rejtett természetébe.

Dr. William A. Tiller

Dr. Tiller a Stanford Egyetem anyagtudományi és mérnöki tanszékének nyugalmazott professzora, 1964 és 1998 között ő vezette. Bár a kristályosodással foglalkozó szakterület legelismertebb tudósa lett, magánéletében évtizedeken át azt kutatta, hogy a tudat hatással lehet-e az anyagra. Nyugdíjba vonulása óta folytatta ezt a munkát, és több könyvet is publikált a témában, kezdve a Science and Human Transformation (A tudomány és az emberi átalakulás) cíművel.

Kísérletei többször is kimutatták, hogy az emberi elme valóban közvetlen hatást gyakorolhat a fizikai anyagra. Az egyik kísérletsorozatban tapasztalt meditálókkal dolgozott, akik – ahogy ő jellemezte őket – „erősen belső irányítású” személyek voltak. Megkérte őket, hogy összpontosítsanak arra, hogy meghatározott szándékokat „véssenek bele” elektronikus eszközökbe.

Az egyik kísérlet során például a csoport tagjai a tudatukat több azonos és egy-egy kristályt tartalmazó elektronikus áramkörre irányították. Mindegyik áramkörbe azt a szándékot vezették bele, hogy a víz pH-ja (savassága/lúgossága) vagy emelkedjen, vagy csökkenjen. Az áramköröket alufóliába csomagolták, és egy éjszaka alatt elszállították egy határon túli laboratóriumba, ahol bekapcsolták őket, és mindegyiket egy-egy vízminta mellé állították. A helyiséget elszigetelték, hogy senki ne léphessen be, és minden környezeti tényezőjét gondosan megfigyelték. Ezen óvintézkedések ellenére a vízminták pontosan a meditálók szándéka szerint viselkedtek. A víz pH-értéke megbízhatóan emelkedett vagy csökkent teljes 1,5 pH-egységgel, követve a belevezetett szándékot. Ennek a véletlenszerűségnek az esélye több millió az egyhez volt.

Dr. Tiller azt is felfedezte, hogy idővel a kísérletei hatással voltak arra a helyiségre, ahol azokat végezték. Úgy tűnt, hogy az elektronikus eszköz átadta tulajdonságait a helyiségnek, így még az eszköz eltávolítása után is befolyásolta a helyiségbe helyezett új víz pH-értékét. Az a képlet rajzolódott ki, hogy a szándék „megváltoztathatja a teret”, így a helyiségek „kondicionálttá” válhatnak.

Tiller egyik kísérlete azt mutatta, hogy a szándék hatására a gyümölcslegyek 15 százalékkal gyorsabban növekedtek a normálisnál. Ebből az következhet, hogy a tudatot és az általa megfigyelt jelenségeket nem korlátozza a távolság vagy az idő. Bill Tiller elismerte, hogy a relativitáselmélet és a kvantummechanika nem alkalmas olyan jelenségek vizsgálatára, amelyeknek közük van a tudathoz.

Ennek ellenére a legtöbb tudós nem hajlandó foglalkozni Till megállapításaival. Forgatják a szemüket, és nem vesznek tudomást a munkásságáról. Véleményem szerint dr. Tiller fontos úttörő a tudat és az anyag kapcsolatának tanulmányozása terén.

A megismételt kétrés-kísérlet

Sok, a kvantumfizika iránt kevéssé vagy egyáltalán nem érdeklődő ember hallotta már azt a kifejezést, hogy „a megfigyelő hatással van a megfigyeltre”. Ez a modern fizikai kísérletek nagypapájára, a kétrés-kísérletre utal.

Röviden, a kétrés-kísérlet a következőképpen működik: ha egy elektront vagy egy fotont egy résen keresztül lőnek ki, akkor az egy pontként jelenik meg egy lemezen. Úgy is elképzelhetjük, mintha egy golyó áthaladna egy szűk ajtón, és lyukat hagyna a túlsó falon. Ha azonban két rés van, a részecske valami hihetetlenül furcsa dolgot művel. Még mindig egy pont, de ez a pont valószínűleg több helyen lesz. Ha sok ilyen részecske két réssel való találkozásának eredményét nézzük, a pontok párhuzamos vonalakból álló interferenciamintázatban jelennek meg. Mintha az egyes részecskék, amelyek mindegyike más-más időpontban érkezik, olyan hullámok lennének, amelyek egyszerre interferáltak egymással.

Az egyes fotonok az egyik résen vagy mindkét résen egyszerre haladnak át? Önmagukkal ütköznek a túloldalon, vagy valami más történik? Ezekre a kérdésekre nem lehet válaszolni, mert abban a pillanatban, amikor a tudósok egy részecskedetektort telepítenek, hogy lássák, mi történik, már nem látják a hullámmintát, és csak részecskéket tudnak regisztrálni. Ezt a jelenséget a „hullám összeomlásának” nevezik. A lényeg az, hogy amikor nincs detektor, akkor hullámmintát látunk, amikor pedig van detektor, akkor részecskéket figyelünk meg. (Ne aggódj, ha ennek nincs értelme számodra. A kvantumfizikusok már 1909 óta tanácstalanul állnak a jelenség előtt.)

A kétrés-kísérletből származik a „megfigyelő-hatás” kifejezés. A megfigyelések detektorral történő rögzítése során a kísérlet eredménye óhatatlanul megváltozik. A köztudatban ez úgy rögzült, hogy emberi megfigyelő jelenlétében kvantum- vagy szubatomi szinten megváltozik a valóság. A legtöbb tudós hevesen vitatja ezt az értelmezést, és azt mondják, nem arról van szó, hogy valaki személyes megfigyelést végez, hanem arról, hogy egy inert fizikai detektor jelenlétében „figyelik meg” az eseményt.

Dean Radin, az IONS (az Edgar Mitchell űrhajós által alapított Noétikai Tudományok Intézete) vezető tudósa és a Sonoma Állami Egyetem pszichológiai tanszékének adjunktusa. Radin nemrégiben egy úttörő tanulmányt publikált, amely újra megvizsgálja a kétrés-kísérletet. Vajon a „megfigyelő” csak a fotonok jelenlétét érzékelő berendezés lehet, vagy kiterjedhet a hullámot összeomlasztani képes emberi megfigyelő jelenlétére is?

Dr. Radin feltett néhány alapvető kérdést azzal kapcsolatban, amit „a kvantummérés problémájának” neveztek el. Ha megváltoztatjuk a megfigyelés módját, megváltoztatjuk-e a megfigyelt dolgokat? Van-e a fókuszált emberi szándéknak fizikai hatása a külső valóságra? Képzett meditálók befolyásolhatják-e a kétrés-kísérletet? Ha igen, a következmények óriási jelentőséggel bírhatnak.

Radin összeállította a kétrés-kísérletet egy elektromágneses jelektől és fizikai rezgésektől leárnyékolt helyiségben. A meditálók és a nem meditálók azt képzelték, hogy az elméjüket a dobozba helyezik, és figyelik, ahogy a fotonok áthaladnak a réseken. Az eredmény az lett, hogy a meditálók a várt hullámmintázattól jelentősen eltérő mintázatokat voltak