Csunderlik Péter – Pető Péter

TOP 10-es
történelmi slágerlisták

– részlet –

A kötet megjelenését a Politikatörténeti Alapítvány támogatta.

Az elektronikus verzió megjelenését a Magyar Kultúráért Alapítvány támogatta

Első kiadás, 2017
Elektronikus kiadás, 2023
ISBN 978 963 338 493 0

www.napvilagkiado.eu

© Csunderlik Péter, 2017
© Pető Péter, 2017

Minden jog fenntartva. Jelen könyvet vagy annak részleteit tilos reprodukálni, adatrendszerben tárolni, bármely formában vagy eszközzel – elektronikus, fényképészeti vagy más módon – a kiadó engedélye nélkül közölni.

Tartalom

Előszó

I. Szabadesés a történelembe

Bűnbakok a magyar történelemben

A magyar történelem legnagyobb beszólásai

A világtörténelem legnagyobb beszólásai

A magyar történelem legnagyobb tévedései

A világtörténelem legnagyobb Tévedései

A magyar irodalomtörténet legnagyobb botrányai

A világirodalom-történet legnagyobb botrányai

A 20. század legszebb pillanatai

II. Hanyatlásunk története: a holdra szállástól a herevasalásig

A ’60-as évek emblematikus pillanatai

A ’70-es évek emblematikus pillanatai

A ’80-as évek emblematikus pillanatai

A ’90-es évek emblematikus pillanatai

A 2000-es évek emblematikus pillanatai

A 2010-es évek emblematikus pillanatai

III. Sportkultúrsokk

A sporttörténelem legnagyobb szemétségei

A vb-történelem legnagyobb szemétségei

Az Eb-történelem legnagyobb szemétségei

A futballtörténelem legnagyobb botrányai

Az olimpiák legemlékezetesebb pillanatai

TOP 10 lista

Előszó

Olyan világban akarunk élni, ahol többen tartják emblematikus történelmi eseménynek a holdra szállást, mint percceleb herevasalását. Meglehet, olyanban is élünk, ám a kortárs nyilvánosságtól azt tanultuk, az elején erőset kell mondani, aztán tenni rá, milyen a közlés viszonya az igazsággal. Amivel, ugye, mindenkinek egyre zaklatottabb. Ezért is időszerű Esterházy Pétert parafrazálnunk, így egyúttal rögzíteni: kutya nehéz úgy igazat mondani, ha az ember nem ösmeri a hazugságot. Hát mi fel akartuk ismerni a hazugságot. Tán írni is ezért kezdtünk együtt. Jó, meg talán azért, mert Gergely Márton, a Népszabadság akkori lapszerkesztője 2009-ben felvetette, hogy ha már barátok vagyunk, ha már elég hülyék vagyunk, és annyira íráskényszerünk van, amennyire első fordulóban kizuhant valóságshowhősök tapadnak a képernyőre, miért nem írunk közösen szövegeket. Feltűrtük az ingujjunkat, és megpróbáltuk. Született írás sokféle műfajban és témában, mind csak abban hasonlított, hogy mindkettőnk kezén átment, szabad rablás zajlott a másik asszociációs mezején, így lehetséges, hogy a szövegekben összefut Szapolyai János és Gyurcsány Ferenc, Görgey Artúr és Terence Hill, Az ifjú Werther szenvedései és az antidepresszáns-hirdetések, a Nyugat és a Blikk, a Kennedy-gyilkosság és a Halálos fegyver című film és persze a holdra szállás és a herevasalás. Itt minden előfordulhat, miközben utazunk időben és térben, keressük hazánk erkölcsét és galádságait, kutatjuk a történelem legszebb pillanatait, emblematikus eseményeit, mocskos momentumait, és az egészet azért csináljuk, hogy megértsük, miként, milyen árulásoknak, hazugságoknak, gyarlóságoknak, tévedéseknek köszönhetően jutottunk a holdra szállástól Berki Krisztián zavarbaejtő kezeléséig. Miközben ma már nincs jobb reményünk, mint az, hogy az elhíresült esztétikai beavatkozást nem emlegetjük majd életünk alkonyán a korszak nagy pillanatai között, mert aztán következett a… Nem tudjuk, mi következik, de azt tudjuk, mire és hogyan akarunk emlékezni abból, ami mögöttünk van. Ezért válogattuk össze ezeket a – többségükben korábban a Page Not Found című történelmi stúdióblogon már publikált – historikus toplistáinkat, amelyek ugyan a történelmi hitelesség igényével készültek, de sose adjuk majd be ezeket akadémiai doktori értekezésként. Inkább a szórakoztatóiparba csekkoltunk be, ha már táncdalénekesként nem sikerült az áttörés. Hogy az antrénk elkészüljön, ahhoz sokan kellettek. Főként azok, akik elviseltek minket a mindennapokban a családjainktól a barátainkig, és azok, akik olvassák a szövegeinket. Mindannyiukat szeretettel fogadjuk majd a házavató bulinkon, ha a gázsinkból megvesszük a Fenyő-villát. Külön hálásak vagyunk tanácsadó testületünk áldozatos munkájáért. A szöveg részét vagy egészét ugyanis átnézte, aztán javítását javaslatok sorával segítette Héger Barbara, Filippov Gábor, Laska Pál, Takács Márton. Amit jobbá tehettek, jobbá tették, minden hiba, őrület, idegesítő hasonlat, rossz poén, tárgyi tévedés, prózai túlzás, elmebetegségre utaló jel, ami maradt, a szerzők felelőssége. Miként a kötet elkészülte is. Amiből azért sok mindent megmagyaráz, hogy laktunk együtt egy évet. Hogy hol? Hát a Dohány utcában. Most már legalább tudják, kiknek áll érdekében ez az egész könyv.

Csunderlik Péter – Pető Péter

I.
Szabadesés
a történelembe

Bűnbakok a magyar történelemben

Ők azok, akik miatt itt tartunk: áruló Görgey Artúr és a családon belüli erőszakért felelős látássérült komondor, Csokonai Lillája és Latisev bíró. Bűnbakok, akik nélkül nem létezhet a magyar, mert aktuálisan úgy tetszik, a nemzettudat mércéje a felejtés és a felelősség ellökése, hiszen mi nem hibázunk. Szóval azért, hogy majd meglássuk tükrös tollyást esszünk-e holnap reggelre, főként a nyelvtan a hibás, de hogy nem Csunderlik és Pető, az faktum.

10. Szent István

Az ősbűn elkövetője. Ha Szent István nem lett volna, az egész magyar történelem másképp alakul, ahogyan az iWiW históriája is, ha nincs a Facebook. Most az is kétséges, hogy még magyarok vagyunk-e egyáltalán, rágódik a bennünk lévő Németh László. Szent István nemzetvesztő tevékenysége minden más bűn előfeltétele. Ő térítette le a magyarságot dicső, kalandozó pályájáról, hiába kelt ki magából Laborc frakcióvezető, hogy „szabad magyaroknak nem kell ilyen úr”, mikor megtudta, hogy a magyarul nem tudó Istennel együtt behozzák az anyós intézményét is. Válaszul nem ráhúzták a Portik-ügyet, hanem kettétörték a gerincét, akár az egész magyarságét, amelyet Szent István elárult egy atomerőmű-bővítésért és az IMF-gigahitelért. Hiába a Koppány-lázadás, a Vatikáni Szerződés leverte az ezredfordulós ötvenhatot, a multikulti előfutáraként sokszor citált „egynyelvű ország gyenge” István-intelem pedig valójában azt jelentette, hogy hívd be az audis német lovagokat, akik tökére lépnek az ellenzéknek. Szent István nem egyszerűen lecseréltette a rovásírásos utcanévtáblákat érthetetlen latin betűsökre, de az egész rostabajuszú magyarságot kiforgatta apái és ősapái kultúrájából. És akinek nem tetszett, hogy minden tíz falu építsen templomot és stadiont, négyrét vágták. Van olyan eszmetörténeti elképzelés, amely szerint az egész magyar történelem öncsonkítások sorozata. Szent István kapásból levágta a magyarság orrát, és azóta minden történelmi sorsfordulónál elvesztettünk valamit, hogy végül Trianonnál már csak egy véres törzsként guruljunk be a sírba. Pedig mi lett volna, ha népünket nem forgatja ki magyarságából Szent István? „Mohácsnál győzni fogunk, Dózsa lesz György királyunk, nagyhatalom századokon át!” – jósolta Torda táltos. Helyette megkaptuk Semjén Zsoltot. Köszönjük az apostoli királynak.

A magyar történelem legnagyobb beszólásai

„Hullarablók leszünk! a legpocsékabb nemzet” – búcsúzott Teleki Pál, miután a náci Németország oldalára sodródott az ország a második világháborúban, s nem telt el három évtized, amikor a mészölykálmáni „mi időnk lejárt”-tal kontrázott a magyar história. De volt itt még elkúrás és boszorkánytagadás egyaránt: történelmünk legnagyobb mondásait listáztuk úgy, hogy az UFO zenekar feledhetetlen „A szerelem is napolaj” metaforája mindenképpen kicsússzon a Top 10-ből.

10. Könyves Kálmán:
„Boszorkányok pedig nincsenek”

Könyves Kálmán volt az, aki ahelyett, hogy nemzeti konzultációt kezdett volna a boszorkányproblémáról, dekrétumba foglalta: nem léteznek. Az Árpád-ház történetének egyik legműveltebb uralkodója felvilágosítani akart, nem hergelni a népét a nem létező banyák vagy a besenyők ellen, akiknek csak annyira lehetett színét látni, mint a Mónika show ufójelenéseinek: „A boszorkányokról pedig, mivel ilyenek nincsenek, semmiféle vizsgálat ne tartassék.” Hiszen egy istenítéleteket hozó bíróság még Polt Péter ügyészségénél is nyomasztóbb gondolat, ellenben ettől kezdve retteghettek az összeírástól az EZO TV jósai és pénzmágusai. Könyves Kálmán persze könnyebb helyzetben volt, neki még nem kellett négyévente újraválasztatnia magát Habony Árpád segedelmével, ezért nem érdekelte, hogy népszerűbb lenne-e, ha előtúrná a szekrényből I. Béla könyökfoltos zakóját és az irigységre meg az aluliskolázottságra építene közpolitikát. Könyves Kálmán még a halálbüntetés alkalmazását is visszafogta, továbbá elítélte a szotyihéjköpködést. Nem mondható, hogy ezzel mindenkit megnyert volna: egyes források előszeretettel emelik ki, hogy púpos, sánta és beszédhibás volt, igaz, az erről szóló gestát a család másik ágának kutatóintézete jegyezte. Okkal haragudhattak rá, mivel a későbbi II. Bélát megvakíttatta, vagyis azért Könyves Kálmánt se tekinthetjük nyugat-európai értelemben vett EU-kompatibilis uralkodónak. A latin dekrétumban egyébként pontosabban „strigákról” van szó, de erről tessék megnézni a vonatkozó X-akták-epizódot vagy a Madonnával az ágyban című dokumentumfilmet.

A világtörténelem legnagyobb beszólásai

Könyvünk megjelenése kis lépés a magyar könyvkultúrának, nagy lépés az egyetemes popkultúrának – ezzel a John Lennonhoz mérhető szerénységgel készült mondattal vezetjük fel összeállításunkat, amely az egyetemes história legnagyobb odaszólásait rangsorolja a pénznek nincs szagától a mégis mozog a földön át az ich bin ein Berlinerig. Egyetlen élő ember került a Top 10-be, akiről sokat elárul, hogy éppúgy bekerült volna a tíz leghíresebb orális szexről szóló válogatásba, mint a tíz legnagyobb 20. századi politikust felvonultató lajstromba.

10. Vespasianus:
„A pénznek nincs szaga”

Nero azzal búcsúzott, mikor kardjába dőlt, hogy sivár lesz a világ élete, ha elmegy egy akkora művész, mint ő, mivel Kerényi Imre Szerintem című műsorát nem látta előre. De gyorsan kiderült, hogy a véres költő halálát követő polgárháborús év még a Ben-Hur Oscar-esős kocsiversenyénél is izgalmasabb lett. „Mi csak egy popcornt kérünk” – írták a Pártus Birodalom Indexén, mikor a megüresedett császári trónért menten egymásnak esett a Római Birodalom négy sarka. Kr. u. 69-ben gyorsan egymás után négy császár is trónra lépett: Galba, Otho és a Schmuck Andor-termetű Vitellius ugyan csak annyi ideig regnáltak, mint az SZDSZ utolsó elnökei, de Vespasianusnak végül sikerült megtartani a hatalmat még a Hajdú János TEK-vezérnél és az Aramis futsalcsapatnál keményebb testőrgárdával szemben is. Pedig a császárok köztudottan úgy függtek a praetoriánusoktól, mint levitézlett popsztárok a fesztiválszezontól. Vespasianus két hét alatt rendet tett, ha nem is pofozta haza a gárdát, de felemelte a fizetésüket. A pénzt azonban elő kellett teremteni: a Flavius-dinasztia egyszemélyes Veritas Intézete, Suetonius szerint nem elég, hogy Vespasianus megszüntetett adónemeket vezetett be ismételten, hanem „új és még súlyosabb adókat honosított meg”, miközben a sokat gyalogló katonáknak sokadik követelésére sem vezette be a lábbelikoptatási pótlékot. Az újonnan bevezetett unortodox adónemek között azonban akadt egy, amelyhez képest a csipszadó is a söralátét alá bújhat. A hírhedtté vált vizelési illeték ellen ugyanis maga a fia tiltakozott, miszerint ez mégiscsak túlzás, mire a császár az orra alá dugta az első vizeletadóból befolyó sestertiusokat és „a pénznek nincs szaga” szentenciával vágott vissza. Ez biztosan nem mondható el a Népszínház utcáról júliusban.

A magyar történelem legnagyobb tévedései

Errare humanum est, azaz tévedni emberi dolog – így hangzik a mondás, amely nagyot tévedőknél népszerűbb, mint a „Megcsinálnám!”-aforizma radikális tinderezők körében. Nyilván az a pofa találta ki, aki a később aranylabdás Andrij Sevcsenkót elküldte Nyíregyházáról azzal, hogy alkalmatlan a futballra, aztán gyorsan keresett egy mellékállásban benzinnel machináló ukrán latintolmácsot, s lefordíttatta a megállapítást, hogy úgy látszódjon, történelmi előzményei is vannak a hatalmas elkúrásoknak. Vannak persze, ennek örömére állítottuk össze a magyar történelem legnagyobb tévedéseinek kollekcióját II. Ulászló királlyá választásától a törpeharcsák betelepítéséig.

10. II. Ulászló királlyá választása

A középkori uralkodókat a tallérjaik szerint Istentől kaptuk, II. Ulászlót azonban Prágából. De neki nem is volt pénze, „üres volt a feje néki, üresebb a zsebje”, ahogy Petőfi Sándor írta a királyság intézménye elleni lejárató kampánya keretében született alkotásában, a Dobzse Lászlóban. Tényleg erős érv a köztársaságok mellett, hogy míg Schmitt Páltól viszonylag könnyen megszabadíthattuk a politikai rendszert, addig a szintén mindent aláíró középkori kollégát a haláláig el kellett tűrniük és tartaniuk a parasztoknak, a halászoknak és a pákászoknak. Az udvarházba és várba született nemesek persze jól jártak: ők Hunyadi Mátyás kemény uralma után az edzőbuktató magyar focistákra emlékeztető módon határozták el, hogy a lehető leggyengébb uralkodót választják ki maguknak a nemzetközi királykatalógusból. II. Ulászló teljes mértékben beváltotta a hozzá fűzött reményeket, hiszen köztudottan minden követelésre csak annyi válasza volt két közbeszerzési szerződés lepecsételése között, hogy „dobzse”, „dobzse”, vagyis „jól van”, „jól van”. „Parancsolni nem szeretett, nem is értett hozzá”, minek köszönhetően pillanatok alatt szétprivatizálták a később a Wallisnál elhelyezkedő üzletemberek Mátyás király háromévtizedes munkával felépített birodalmát. II. Ulászló amúgy az elődnek nemcsak országát, nejét is megörökölte, és minden pénzünket föltennénk rá, hogyha ma élne, Nápolyi Beatrix lenne Vajna Timi legjobb barátnője. A puha királyról mi azt állítjuk: ideális alagsori hivatalnoka lett volna egy minisztériumnak, olyan, akit már tíz éve kirúgtak, csak azért kapja még a fizetését, mert túl jelentéktelen ahhoz, hogy megérjen egy iktatást, de óriási tévedés volt rábízni az országot. Ellenvetésül föl lehet vetni, hogy azért II. Ulászló mégse lehetett annyira rossz, hiszen uralma alatt csak béke honolt huszonöt évig, de könyörgünk, ez konkrétan a züllés békéje volt. Az ország szétlopását és a végvárrendszer lerohasztását fia, II. Lajos szívta meg: „Zuhanunk, zuhanunk, Szentatyám!” – írta egyik utolsó levelében a pápának, mikor egy nagy volumenű IMF-hitelért könyörgött, de az ország akkori szellemi és erkölcsi állapotát ismerve a kapott pénzt is elszórták volna olimpiarendezésre. Még akkor is díszes lovagi viadalokat rendeztek kakasoknak és sárkányoknak beöltöztetett páncélosokkal, mikor már nem volt cash a végvári vitézek fizetésére. A röhögőgépért kiáltó történet végül a mohácsi csatatéren ért véget, tíz évvel II. Ulászló jobblétre szenderülése után.

A világtörténelem legnagyobb tévedései

Az egyetemes történelem óriási tévedések nélkül szürke és kiszámítható lenne, mint Svájc bankpolitikája. Most, hogy a citatum.hu Csunderlik–Pető fejezetének majdani kitöltésére alkalmas felütéssel túlestünk a lead bevezető mondatának nehézségein, rögzítjük: Matolcsy-alapítványi támogatás nélkül raktuk össze a világtörténelem legnagyobb tévedéseinek listáját, amelyen helyet kap a szovjetek Aral-tó projektje éppúgy, mint a Facebook-szerelem vagy a Bundesliga-frizura térhódítása. Megint tudtuk, megint mertük, megint tettük.

10. A szovjetek Aral-tó-projektje

A Szovjetunióban sose aprózták el a beruházásokat, hegyeket tettek arrébb, folyók folyását fordították meg, és SS–20-as rakétahordozók készítését értették „nehézgépgyártás” alatt. Az Aral-tó kiszárítására viszont biztosan nem kérdeztek volna rá a Ki tud többet a Szovjetunióról? Bencsik András elnökölte csepeli döntőjén. 1961-ben úgy tűnt, a Szovjetunió huszonöt éven belül lehagyja az USA-t, Jurij Gagarint (értsd: embert) küldtek a világűrbe, a szótárakban megjelent a „fejlett szocializmus” kifejezés, a GUM áruházban pedig feltűntek az első töltöttpaprika-konzervek, miközben olyan objektumokat emeltek Isten háta mögötti pártközpontoknak, hogy azokban nemzetközi UFO-kongresszusokat lehetett volna tartani. De ahelyett, hogy lenyugodtak volna, úgy döntöttek, fokozzák a tempót. Egyszer egy összeesküvés-hívő klerikus előadta nekünk, hogy telekspekuláns izraeli üzletemberek csapolják le a Balatont, és lám, a Szovjetunió Kommunista Pártja tényleg megvalósított valami efféle baromságot, ami az említetteken kívül tán csak a James Bond-főgonoszoknak juthatna eszébe. A megalomán szovjet mérnökök, ha nem is Kánaánt, de gyapotültetvényeket akartak teremteni Kazahsztán és Üzbegisztán sivatagjaiból, integető traktorista lányokkal, ám az eredmény azt mutatja, a projekt kezdete előtt igazán felhívhatták volna Bálint gazdát az Ablakban. A szovjet mérnökök a termőföldnek kinézett területekre terelték az Aral-tavat tápláló Amu-Darja és Szir-Darja folyókat, hogy elöntözzék azok vízhozamát, és akkortól úgy apadt a tó, mint a Dallas nézettsége Bobby halála után. Az 1961-ben még a világ negyedik legnagyobb tavának számító Aral-tó 68 ezer km²-es területe mára 12 ezer km²-re csökkent, miközben az évről évre sósabb vízben már csak egy bizonyos rákfajta él meg, amelynek túlélési ösztönei csak az autópálya-építő Strabagéval vethetők össze. Úgy ítélték halálra a helyi halászkultúrát, hogy amellett humanizmusával tüntet Ceauşescu falurombolása, és ezt a fájdalmat csak Vlagyimir Viszockij adhatná vissza egy szál dobozgitáron. Pedig pár lépéssel előre azért számolhattak volna, ha már a Szovjetunió adta a legtöbb sakkvilágbajnokot.

A magyar irodalomtörténet legnagyobb botrányai

Magyarország az a hely, ahol a legnagyobbakat megpróbálják tönkretenni, kiátkozni. Legalábbis erre utal, hogy volt itt nemzet-, vallás- és magyargyalázó Ady Endre, József Attila, Szerb Antal, Kertész Imre és Esterházy Péter egyaránt. Komplett autópályákat ugyanis el lehet lopni, Rogán Antalként lehet helikopterezni a közéletben, mert attól Magyarország erősödik, de nem lehet következmények nélkül a legjobbat adni, magyart és európait adni, mindig költészetet adni: íme a magyar irodalomtörténet legnagyobb botrányai Radnóti vegzálásától a Carpe Diem Álomhajó-ügyéig. Előre is elnézést kérünk a feljelentőktől, hogy megint munkát csinálunk nekik, alighanem vétkesek vagyunk országkáromlásban.

10. A Reviczky utcai Marilyn Manson: Babits Mihály Fortissimo-pere

Szabó Lőrinc szerint az emberiségnek néhány évezred során csak 20-30 Babits Mihályhoz fogható költőzsenije született. És hogy mi is hozzá tegyük a magunkét, és a színésznőt szerető mesterrel alliteráljunk: tudás, tehetség, tartás, tekintet jellemezte Babitsot. Ennyi pedig a múlt század jelentős részében jórészt elég is volt ahhoz, hogy egy értelmiségit meghurcoljanak hazánkban. Az oly sokszor megénekelt, és annyira utált 20. század az első világháborúval kezdődött, amelyről Babits utóbb azt írta: a „legnagyobb fordulópont” volt az életében. Babits már az ógörög nyelvnek a gimnáziumi törzsanyagból történő kivételénél is azt hitte, hogy vége Európának, de a Nagy Háború még ennél is jobban megviselte. A világháború kilépni kényszerítette addigi „játsszuk azt, hogy” jellegű költészeti szerepfelfogásából, elhagyta a barna balkonon bíbor alkonyon merengő bús donnákat, leszállt az „elefántcsonttornyából”, és békeverseivel a frontra lépett. Alkotásai miatt háromszor is meghurcolták. Előbb a király és a magyar zászló megsértése miatt vették elő a költőként akkor már országosan ismert középiskolai tanárt, és nevezték nemzetellenes „nem szobatiszta dadogónak”, mivel megírta az 1915-ös Játszottam a kezével végén, hogy inkább ontana vért a szerelme kisujjáért, „mint száz királyért, lobogóért”. Ezt követte a Húsvét előtt ügye, mivel a „Legyen béke már!” kifakadásért 1916-ban sem osztottak lovagkeresztet, majd végül jött a Fortissimo 1917-es botránya, amikor a „rím és metrum legnagyobb mestere” megírta mintegy verslábát vesztett üvöltésként artikulálatlan istenkáromlását. Babits ugyanis nem értette, hogyan engedheti a világháborút az Isten: „Mért van, ha nincs? Mért nincs, ha van? / Tagadjuk őt, talán fölébred! / Cibáljuk őt, verjük a szókkal! / mint aki gazda horkol égő / házban – a süket Istenét!” Bár a Fortissimo mégse a büdösúristenező Mészöly Kálmán tempója volt, lefoglalták minden idők legszínvonalasabb magyar folyóirata, a Nyugat 1917. március 1-jei számát, amelyben megjelent, és istenkáromlási pert indítottak a költő ellen. „Éppen a hívő az, akinek szeme és keze önkénytelen az ég felé emelkedik: Hát nincs Isten? vagy süket? vagy alszik? Az Istenhez szól a léleknek e felkiáltása; és ha a lélek nem hinne Istenben, nem fordulna így hozzá, nem kiáltana így” – védekezett a Reviczky utcai Marilyn Mansonnak beállított Babits a „szabadkőműves ateizmus” vádja ellen, és nem győzzük hangsúlyozni, hogy az Isteni színjáték fordítójáról beszélünk, nem az Ádám keresi Évát egyik szereplőjéről. Végül az ügyész jóindulatának köszönhetően a Fortissimo-ügyet elmarasztalás nélkül lezárták, a vers betiltva maradt, de az őszirózsás forradalmat követően, 1918 novemberében már megjelenhetett nyomtatásban. Persze, a történet mégse happy enddel zárul, ha arra gondolunk, hogy egykor Babitsot jelentették föl istenkáromlásért, mára meg Dopeman maradt.

A világirodalom-történet legnagyobb botrányai

Talán nem meglepő, hogy elrontott jambuszok, elkúrt szonettek kevesek voltak ahhoz, hogy a top skandalumok közé kerüljenek, itt ahhoz minimum Nobel-díjat kellett visszautasítani. Ezt Jean-Paul Sartre megtette, hogy aztán itt legyen vele a Wilkomirski-holokausztbotrány éppúgy, mint Émile Zola harca a Dreyfus-ügyben, őket zongorán kíséri a Harmonia Cælestis, a Queen, és persze a viszkis rabló is.

10. Jean-Paul Sartre visszautasítja az irodalmi Nobel-díjat

Mit is várhattunk az embertől, aki egyik nagy művében azt írta, hogy „egy negyedóra is elég volna – bizonyos vagyok benne, hogy eljussak önmagam teljes undorához”? Hát azt azért talán nem, hogy visszautasítja az irodalmi Nobel-díjat, amivel azért több lájkot lehet gyűjteni egy Alvin és a Mókusok-koncerten, mint az irodalmi elitértelmiség zárt csoportjaiban, amelyekből azonnali kizárást jelent, ha valaki nem idézi fejből Esterházy Péter Harmonia Cælestisének negyedik tételét, hogy tudniillik „rémlik, törte apám hosszan és mindhiába a fejét, hogy a legszentebb dolog mégis az, amire nem emlékezünk”. Jean-Paul Sartre akciója biztosan nem tartozik e szakrális körbe. A nagy francia értelmiségi amúgy igazi sztárpár egyik fele volt, ugyanis így vagy úgy, de élete végéig kitartott vele és mellette Simone de Beauvoir, a legokosabb francia nők egyike, az ismert baloldali gondolkodó. Intelligenciájára jellemző, hogy Claude Lévi-Strauss fő műveinek elolvasása előtt még azt sem mertük volna tőle megkérdezni az Albert Camus-nél rendezett házibulin, hogy hozhatunk-e neki még egy kis libamájkrémes bagettet. A két csúcsagy végül sosem házasodott össze, de Sartre nem azért nem vette át a Nobeljét, mert inkább Mikola-díjat akart kapni, mintegy rögzítve, hogy szinglinek nem jár elismerés. Ahogy ő mondta: „Egyrészt személyes, másrészt objektív okokból nem veszem át”. Szerinte már az is objektív ok, hogy fellépése állásfoglalás lenne Kelet és Nyugat harcában, ami 1964-ben éppen tombolt, Sartre meg éppen a kommunizmus előnyeiről gondolkodott. A Nobel-bizottságot mindenesetre innen is szeretnénk nyugtatni, hogy Bayer Zsoltnak nyugodtan adhatják a következőt, ő nem habozik állást foglalni a világok harcában. Sartre viszont valóban radikális volt, szocialista, egzisztencialista, akinek klasszikus tanítása szerint a létezés megelőzi az esszenciát, mindig első a létezés. És amikor létezünk, nem csupán radikálisan szabadok vagyunk, hanem felelősök is. Itt meg is nyugodhat az összes magyar állami cég komplett menedzsmentje, mert e tan szerint nem léteznek, elvégre őket a felelősség úgy kerüli el, mint ortodox zsidó a speedet a sabbat kezdete előtti órákban. Sartre viszont e felelősség igézetében már akkor jelzett a Nobel-bizottságnak, amikor elkezdték az esélyesek között emlegetni: „Még csak fontolóra se vegyenek!” – üzente. Az 1964-es győztes tehát díj nélkül maradt, és csak az ilyen alakok képesek olyan drámákat írni, mint a Zárt tárgyalás. A pokolban három embert összezárnak, ám a forgatókönyv csak eddig hajaz a Való Világra, itt ugyanis nem következik kiszavazóshow, ellenben olyan mondatok igen, mint az: „A pokol a másik ember”. Ilyet nyilván csak az tud írni, aki képes eléggé viszolyogni az embertől. Írja is Az undorban: „Most már nem kell elviselnem, most már nem betegség, nem is múló roham: az Undor én vagyok.” Amivel tán mindannyiunknak megüzente: az undor mi vagyunk.

A 20. század legszebb pillanatai

Naná, hogy „utáljuk az egész 20. századot”, ahogyan Nagy Feró énekli két Csobot Adél-produkció között, de azért most megpróbáltunk a szépre emlékezni. Chaplin életművéért kapott Oscarja, Nixon lemondása, az első szívátültetés vagy éppen Mandela szabadulása. Az nem került a lajstromba, amikor a popvilág emblematikus alakjai megfogták egymás kezét, és összeálltak a „We are the World”-re.

10. Charlie Chaplin Oscart kap életművéért, megkövetik húsz évvel a kiutasítás után

Nem kellett magunk mellé ültetni Szabó Istvánt a 100 éves a moziból, hogy aggály nélkül kijelentsük, Charlie Chaplin a filmtörténelem talán legnagyobb zsenije. Nem csupán sétapálcát forgató, kefebajszos csavargóként kacsázott a nagyvilágban, hanem a játékon túl írt, rendezett, világosított és zenét szerzett. Csak Orson Welles, Woody Allen és – filmes Antikrisztusként – az eszement Ed Wood fogható hozzá az elmúlt évszázadban. A legnagyobbak közül viszont Chaplin az, aki egymaga fémjelez egy egész korszakot: kipörgette a némafilmet, pár számmal nagyobb cipőjében eső-kelő figurája a filmtörténelem alighanem leghíresebb karaktere, megelőzve Darth Vadert és a távolba révedő Árpád vezért. Aztán Chaplin, bár először nem hitt benne, vagy száz némafilm után sikeresen átállt a hangosfilmre, és abban is nagyot alkotott. A Modern időkben (1936) fogaskerekek közé szorulva elsőként reflektált az ipari tömegtermelés okozta elgépiesedésre, A kölyökben (1921) a nyomorra és a munkanélküliségre, A diktátor (1940) című szatírájában pedig nemes bosszút állt azért, hogy a bajuszát Hitler egyszer és mindenkorra kompromittálta. Pechére kicsit cigány volt, de még inkább kommunista, úgyhogy Amerikában a negyvenes évek végétől rászálltak, ahol csak lehetett. Szerette a fiatal nőket, megtalálták az apasági keresetek és talán az adóügyei se voltak rendben. Kommunistaszimpátiával vádolták, az angol művész állampolgársági kérelmét újra és újra visszadobták, és a mccarthyzmus dühöngése idején ki is utasították az Egyesült Államokból: a Rivaldafény 1952-es londoni bemutatójáról már nem térhetett vissza kaliforniai otthonába. Svájcban telepedett le, húsz évvel később követték meg. 1972-ben rehabilitálta az Amerikai Filmakadémia, miután eltörölték a kiutasítást, végül Los Angelesben nyolcvanhárom éves korában átadták neki az Oscar-díjat az életművéért. Ő volt az első, aki ilyet kapott. Levetítettek egy „Best of”-ot, majd felállva ünnepelték, mikor becsoszogott. Beszéde alatt pedig még a szétkokainozott sztárok is csöndben könnyeztek. Ha ott lett volna Stohl András, az öklébe harap.

II.
Hanyatlásunk
története:
a holdra
szállástól
a herevasalásig

A ’60-as évek emblematikus pillanatai

Bikini, világűrvizit, felgyújtott gitár, Beatles – címszavakban a hatvanas évek, amelyeknek csúcspillanatai éppúgy elhomályosítják tekintetünket, ahogyan Farkas János kapásgólja a magyar futball minden nyomorát. És talán éppen ez a legszebb a momentumokban, hogy képesek mindent szimbolizálni, feledtetni, elmesélni vagy csak úgy mindenné sűríteni. Miként tette azt Jan Palach az erkölcstelenséggel, amikor felgyújtotta magát Prágában, a Vencel téren. Listánk Ursula Andress fürdőruhás jelenetétől a holdra szállásig, az emberiség győzelméig.

10. Ursula Andress fürdőruhás antréja az első Bond-filmben

Ursula Andress látomásként való felbukkanása a Karib-tenger habjaiból az első James Bond-filmben a popkultúra válasza Botticellire és a Vénusz születésére. A jelenet legalábbis megkétszerezte a bikinieladások volumenét, és egyszersmind – az antibébi tablettával együtt – elindította a szexuális forradalmat, vagyis akkorát ütött, mint egy Bikini-szigeti kísérleti atombomba-robbantás. A fehér bikinis, nagy tüdejű kagylógyűjtőlány, Honey Ryder antréja, ami úgy vonzza a tekintetünk, mint júliusi kánikulában egy HIDEG SÖR BOR ÜDÍTŐ-tábla, a legtöbbször idézett jelenete lett a világ legismertebb és leghosszabb filmsorozatát elindító, 1962-es Dr. No-nak. Ebben Sean Connery először öltötte magára őfelsége titkosügynökének szmokingját, először kortyolgatott fölrázott és nem kevert vodkamartinit, továbbá mustrálgatta annyira szexista mondatok kíséretében az elaléló cicababákat, hogy ma minden szavára stratégiai ellencsapással válaszolna a CEU gendertanszéke. A Dr. No nem túl valószerű konfliktusa szerint egy Jamaica melletti radioaktív szigetre költöző, robotkezű őrült kínai tudós, akiről Várszegi Gábornál is kevesebb fotó készült, amerikai rakétákat térít el a triádok megfújt pénzén, de hogy miért, és hogy ez miért jó neki, arra csak azt tudjuk válaszolni: amiért megéri Soros Györgynek évi egymillió migránst behozni Európába – a Ripost szerint. Nyilván lételeme a káosz, de talán ennyi magyarázat sincs, mert a James Bond-filmek olyanok, mint a nemzeti rock: érezni kell, nem érteni. Az legalábbis biztos, hogy Sean Connery Bondja nem túl szenzitív, mert minden epizódban úgy nyomja fullba a prosztóságot, mint egy talajrészeg vőfély, aztán a végén mindig csónakban hentereg az éppen aktuális Bond-lánnyal. Meg lehet próbálni utána csinálni, csak ahhoz nem elég egy teniszpóló, kell hozzá egy Aston Martin is. Hogy ezzel az összegzéssel mi is méltók legyünk Connery Bondjának világképéhez.

A ’70-es évek emblematikus pillanatai

Mit kell mondanunk arról az évtizedről, amelyikben elkészült az a kép, amelyiken egy kilencéves vietnami kislány menekül a felgyújtott falujából, miközben azt kiabálja, hogy túl meleg, túl meleg? Sokat nem lehet, de amit igen, azt elbeszéljük pillanatokkal a Concorde repülésétől Brezsnyev Honeckernek kiosztott csókján át Richard Nixon lemondásáig. És persze feltűnik a Vad vágyak, az EZO TV, Nádas Péter, Gyurcsány Ferenc meg a Chemotox is.

10. Utasforgalomba áll a Concorde

Bár a hetvenes években olyan rockistenek sikongattak, mint Ian Gillan a Deep Purple-ből és Robert Plant a Led Zeppelinből, az évtized hangrobbanása végül a Concorde-é lett, úgyhogy a csúcstechnikájú szuperszonikus utasszállító repülőgép okkal került be utóbb a Delta legendás főcímébe a Vezúv kitörése és a hóviharban taposó szánhúzó felfedezők mellé. Bőzsöny Ferencnek kellene narrálnia a repülőgép történetét, amelyért kivételesen nem a japán tudósok voltak felelősek. Az USA és a Szovjetunió mögé szorult két fáradt nagyhatalom, Nagy-Britannia és Franciaország egy hangsebességgel repülő utasszállító gép kifejlesztésével igyekezett lépést tartani rohanó világunkkal, de mivel Öveges professzor szertárában nem lehet összerakni egy efféle csodamasinát, az óriásinak ígérkező költségek miatt kénytelenek voltak egyesíteni erőiket. Az Aérospatiale és a BAC 1962-es összefogásának eredménye nem Falus Ferenc főpolgármester-jelöltsége, hanem a Concorde-projekt lett. Persze abból a szempontból magyaros a történet, hogy hamar úgy szabadultak el a költségek, mint egy budapesti világverseny-rendezésnél. Ha nem állt volna a két állam teljes mellszélességgel a gyártók mögött, becsődöltek volna, így azonban Editor-módban játszhattak a tervezők, mert ahogy Szulák Andrea magyarította a Top Gun filmslágerét: „Kell a repülés!” Mire 1969-ben fölszállt a prototípus, a közös vállalkozás tulajdonképpen Nagy-Britannia és Franciaország békéjének garanciája lett. Már annyi pénzt öltek bele, hogy nem lehetett kiszállni belőle, pedig az 1973-as olajárrobbanás nyilvánvalóvá tette, hogy mivel a hangsebesség több mint kétszeresével, 2500 km/órával, 18 ezer méter magasságban repülő Concorde úgy itta a kerozint, mint Gérard Depardieu a vörösbort, nemhogy a franciásan kényelmes első, de az angolosan szűkös másodosztályra szóló Concorde-jegy is többe kerül majd, mint egy korzikai vitorlázó repülőgép-tanfolyam. Bírálták is a projektet a mindig hazaáruló baloldaliak, tudniillik közpénzből gyártottak le egy olyan luxuscikket, amelyet aztán csak üzletemberek, modellek és sportolók élvezhettek, akiknek fontos volt, és megengedhették maguknak, hogy nyolc helyett három óra alatt teremjenek New Yorkban. Ennek ellenére kezdetben épp az USA-ból akarták kitiltani a gépet a hangrobbanás okozta zajszennyezési aggályok miatt, míg mások a repülési magassággal, a kozmikus sugárzással és a bőrrákkockázattal riogatva kezdték meg a Concorde lejáratását. A sok bemutató és promóciós turné ellenére végül csak az Air France és a British Airways vásárolt a gépekből, és 1976. január 21-én az első menetrend szerinti járatokkal forgalomba is állították azokat, pezsgővel és tojáskrémes szendviccsel. Míg a Sólyom Airways három hétig bírta a hírekben, a Concorde közel három évtizedig volt a levegőben. 1979-ben el is készült a Concorde-dal aktualizált Airport-katasztrófafilm Alain Delonnal és az Emmanuelle-filmek ledér hősnőjével, Sylvia Kristellel. Abban megmenekültek az elszabadult rakétáktól és a robbanásszerű „kihermetizálódástól”, 2000-ben azonban valódi katasztrófa következett be. Egy Concorde párizsi lezuhanása után nem sokkal a flotta nyugdíjazása mellett döntöttek. Az első bukás után abbahagyták: ez lényeges különbség az Air France és Hajdú Péter között.

A ’80-as évek emblematikus pillanatai

Abban az évtizedben születtünk. Nem mintha az egymástól térben mintegy száz kilométerre, időben szűk fél évre elhelyezkedő események az évtized legfontosabbjai közé tartoznának, csupán jelezni szerettük volna, hogy akkoriban többet törődtünk a random hugyozás felszámolását elősegítő szobatisztává válást célzó projekttel, mint a közélettel. Mégis ki ne tudná, hogy férfihajpánt, szintipop, VHS-kazetta, konzerv sűrített tej, és sorban az emblémák Madonna néger Jézussal váltott nyelvesétől a csernobili atomkatasztrófáig.

10. Világbotrány: Madonna klipjében néger Jézussal csókolózik

Míg nekünk a népi demokráciában Juhász Előd Zenebutikja jutott, az erkölcsileg megrendült transzatlanti világban a nyolcvanas évek az MTV évtizede volt. Hódító útjára indult a videóklip-esztétika, minden háztartásban dübörgött a doboz, a Pepsi gigareklámfilmeket forgattatott Michael Jacksonnal, míg női fronton az MTV egyszerre négy hercegnőt is futtatott. A medencében két számmal kisebb fürdőruhában a melleit kirakó Sabrinával a kamaszfiúkat, Samantha „Taxisnaptár” Foxszal a fehér, protestáns Amerikát, Madonnával a bevándorlókat, az észbontó Paula Abdullal pedig a diaszpórát szólították meg, szóval lefedték a teljes piacot. Nem titkoljuk, hogy amikor a nyolcvanas évek végén elért minket a műholdas sugárzás, Paula Abdul úgy nyűgözött le, hogy felforrt kezünkben a Bedeco kakaó. Listánkat összeállítva közel harmincéves sebeket téptünk fel, de nem az árnyalt elemzéseinkről lennénk híresek, ha nem ismernénk el, hogy négyük közül végül Madonna emelkedett popkirálynői státusba az expresszionista, hegyes melltartóival, míg Sabrina és Samantha Fox ma már leginkább Oroszországban lép föl, Paula Abdul pedig vagy zsűritag valahol, vagy kozmetikus, noha Lady Gaga arra sem méltó, hogy a lábkörmeit reszelje. Madonna azzal tűnt föl, hogy büszkén felvállalta, hogy utcasarkok rongya – a világ legrosszabb filmjét, a Madonnával az ágyban című rettenetet is ennek szentelte –, mindig amolyan félig szentnek, félig kurvának akarta láttatni magát, de sose volt kérdés, hogy melyik az éhesebbik fele. Hol keresztre feszíttette magát a koncertjein, hol banánköztársaságok zászlaját dörzsölte a szeméremajkaihoz, de mind közül a legnagyobb botránya az volt, amikor a Like a Prayer 1989-es klipjében néger Jézussal csókolózó művésznőt úgy vették elő szeméremsértésért és vallásgyalázásért, mint a fiatal Radnótit. A videóban a fekete hajú Madonna lenge öltözékben, nyilván bugyi nélkül, valahol a párától és vudutól fülledt délen, égő keresztek tövében tanúja lesz egy szexgyilkosságnak, és annak, hogy a fehér hatalom az ártatlan fekete lovászfiút csukja le. A popkirálynő a helyi kápolnába menekül, és míg a gospelkórusban Whoopi Goldberg szelleme kísért, esőtáncot lejt, hogy végül megelevenedjen a néger Jézus-szobor, és elcsattanjon a kultúrtörténeti jelentőségű csók. Az egész világ felhördült, pedig akkoriban már világos volt, hogy már mindig színes bőrű lesz a világ leggyorsabb embere. A klipbotrányt követően a Pepsi felbontotta a Madonnával kötött reklámszerződését, viszont Mary Lambert műalkotása az 1989-es MTV Music Awardson elvitte a közönségdíjat. Azóta sem fakult, ellentétben a Pogány Madonnával.

A ’90-es évek emblematikus pillanatai

Momentumok, amelyek beleégnek a tudatunkba, mint a pillanat, amikor a menzás néni először vágott megvetést tükröző arccal fél kiló tésztát a tányérunkra, s hiába néztünk rá tisztán csillogó őzike szemeinkkel, nem adott kis extra tejfölt az adagunkra. Jelenetek, amelyek egy komplett nemzedéket rabosítottak, életpályákat küldtek másfelé, világképeket vágtak tönkre, akár egy átlagos Gréczy Zsolt-Facebook-poszt. Tíz legendás villanás a Manhattan klippremierjétől a Walt Disney-félbeszakadásig, Damon Hill eltűnésétől a Titanic nyáltól ragadó hajóorrjelenetéig. Kezdődjék a show!

10. Eltűnik Damon Hill

A szélcsatorna turbulenciája miatt a start előtt egy gyors menetnyivel lefújt 2014. március 15-i kétszázfős ellenzéki gigatüntetés után se lehetett annyira izgalmas a Csellengők különkiadása a köztévén, mint az 1997-es Forma–1-es Magyar Nagydíj után, amikor Palik László kereste őrülten Damon Hillt. Történt, hogy a brit pilóta abban az évben az Arrows-Yamahánál versenyzett, mert a verhetetlen Williams, amellyel előző évben világbajnoki címet nyert, nem ígért neki elég zsetont. A sofőr nem alkudott, inkább beült a következő évadra a kamu kocsiba, amelyet az első tíz futam kudarcai alapján egy japán földiteknős és egy Pokémon-figura közreműködése hajtott. A zseniális pilóta aztán megmagyarázhatatlan módon az élre került a Hungaroringen rendezett versenyen. Ez körülbelül olyan teljesítmény volt azzal a géppel, mint a mikróba celofánostól bedobott, melegített füstlivel döntőbe kerülni a szakács-világbajnokságon, egyéb analógia még a Vác FC Samsung 1994-es bajnoki címe. Ráadásul tényleg úgy nézett ki, hogy Hill megnyeri a futamot, ami egészen valószínűtlen bravúr lett volna. Azt nem mondjuk, hogy lehetetlen, mert Németh Lászlóné már bizonyította a lehetetlen nem létezik tételt, amikor 2011-ben fejlesztési miniszter lett. Amikor viszont az illetékes már tényleg kitekerte a kockás zászlót, hogy leintse a futamot, Hillt akkor hagyta cserben az autója, amelyben hirtelen minden megadta magát az utolsó körben, hiszen az élet nem habos torta. A kocsi ezzel annyit ért el, hogy Palikot, kinek kokainja az izzó aszfalt és a gázolaj, belökte abba a szűk klubba, amelynek azok a sportriporterek a tagjai, akiknek néhány mondását sohasem felejtjük el. Úgymint „Gyere, Egérke, gyere kicsi lány!”, továbbá „Sose hittem volna, hogy tizenhárom fürdőgatyás férfitól még elsírom magam”, valamint az „Amikor a két kezem összeér, a szavazás lezárul”. Abszolút never forget-pillanat tehát a kiáltás, hogy „Hová tűnt Damon Hill?” Nyomatékosan kérjük olvasóinkat, tartózkodjanak a helyes választ rögzítő levelek elküldésétől.

A 2000-es évek emblematikus pillanatai

Elkúrtuk, nem kicsit, nagyon; amikor a mappa és a kezem összeér, a szavazás lezárul; a repülőgép, amint becsapódik a World Trade Center épületébe: pillanatok, amelyeket lehetetlen feledni, akár Gyurcsány Ferenc táncát vagy Janet Jackson mellének felvillanását. Tíz csúcsesemény az évezred első dekádjából, amely örökre velünk marad, akár a Sziget vesztesége vagy a több mint tíz éve álló Időkerék, és akkor már sikerült elfelejtenünk a Honfoglalót, a WinampDJ-t meg a momentumot, amikor a bakardikólát elkezdték Cuba Librének becézni.

10. Csődbe megy a Lehman Brothers

A nap, amelyen kivillantotta cápafogait az uzsoracivilizáció. Épp egy háromszáz petákért vásárolt alföldi csúcsküvét locsoltunk föl Pepsi Maxszel az erzsébetvárosi albérlet klasszikus kádárista hokedlikkel ellátott konyhájában, miközben azon vitatkoztunk, hogy a Hip Hop Boyz A hegyekbe fönn című nótája vagy az „Akinek nótája nincsen, annak szíve sincs” sor integránsabb része a magyar partikultúrának, amely amúgy azt a David Guettát ünnepli, akinek akkora figyelem járna, mint egyetemes sajttörténeti kitekintésben a trappistának, amikor… Na, mind hazudik, aki efféle sztorival kínál meg, ha arról érdeklődünk, mit csinált éppen, amikor bedőlt a Lehman Brothers. Drábik Jánoson kívül csak azok emlékeznek arra, mit csináltak 2008. szeptember 15-én, akik éppen apás szülésen vettek részt. Azóta már tudjuk: a legsúlyosabb gazdasági válságok egyikének nyitóepizódja volt az egyik legrégebbi és legnagyobb befektetési bank csődje. Sőt, Ben Bernanke, az amerikai jegybank korábbi vezére nemrégiben azt mondta: a pénzügyi krízis a globális história legsúlyosabb válsága, de mivel nem kísérte MSN-hang, mi is csak akkor figyeltünk föl rá azon az ősszel, amikor már Bokros, Békesi és Surányi egymás szavába vágva magyarázott A szólás szabadságában. A Lehman Brothers összeomlása olyan felfoghatatlan és értelmezhetetlen pillanat volt, mint Michael Jackson Invincible-albuma vagy Falus Ferenc szandálzoknis-vizesvödrös kortárs képzőművészeti installációjának bemutatása. Az amerikai kormány nem mentette meg a céget, a CÖF nem küldte oda a Békemenetet, más esély pedig nem volt a menekülésre: kezdődött a tánc, annak nem gyurcsányferenci értelmében. Hirtelen kiderült, hogy a Half-Life helyett afrikai országok bedöntésével játszó Wall Street-i kollégák akkora lufit fújtak, mint a Hindenburg zeppelin, hogy aztán annak mintájára pukkadjon és gyulladjon ki. Ennél mélyebben nem is elemeznénk gazdaságügyileg, mert hozzávetőleg annyit értünk belőle, mint az eukarióták transzkripciójának molekuláris bázisát érintő kutatásokból. Mindenesetre az biztos, hogy kormányok siettek az összecsukló bankok segítségére, pumpálták a pénzt, mint túlképzett hipszter a lyukas bicikligumit. Idehaza Gyurcsány Ferenc hívta az Akadémiába konzultálni a gazdasági és politikai elitet, de az annyit ért, mint ebolásnak a Plussz pezsgőtabletta. Sokan úgy vélték, a Lehman csődje volt az utolsó reménysugár, mert megmutatta, így nem mehet tovább. Akár igazuk van, akár nem, az biztos, hogy nem láttak még magyar futballedzőt, mert akkor tudnák, nincs az az 1-8-as vereség a Tomi mosóport gyártó üzem B csapatától, amely azt mutatná, így nem mehet tovább. Pedig az eseménysor tényleg tökön lőtte a világgazdaságot, mint Steven Seagal a korrupt szenátort. Tömegek veszítették el állásukat, a növekedés leállt, valahol olyan ütemben csökkent a GDP, amekkorát a kilencvenes évek végén estek a Tamagotchi-részvények. És akkor még volt úgynevezett bizakodás, hogy majd néhány harcedzett radikális kakasherepörköltet főz a pénzügyi felügyeletekből, a piac szó kiejtése engedélyezett lesz úgy, hogy nem kell közben szívalakban csücsöríteni a szájjal, szélsőséges esetben a „dereguláció” szó használatát Fásy-mulatóval büntetik, ám mindebből csak Matolcsy György maradt, Uri Geller és hogy „Gazdaság, mukodj!”

A 2010-es évek emblematikus pillanatai

Még nincs vége évtizedünknek, de mi eddig összegzünk, és kétségeink vannak afelől, hogy ha még húsz évig tartana is ez a dekád, bárki leszoríthatná az első helyről a herevasaló Berki Krisztiánt, de van még persze rajta kívül lemondó pápa meg Trump elnök, és természetesen feltűnik a szövegben Richard Gere, Sólyom László meg a VIVA Comet-gála is.

10. Lemond XVI. Benedek pápa

Vannak azok a konzervatív politikusok, akik már nem ismerik fel az unokáikat, de a halálos ágyukon, 105 évesen, vastüdőre kapcsolva is kommunistáznak, Bibliát és a csekkfüzetüket szorongatva. És van XVI. Benedek pápa, aki ereje fogytán úgy döntött, nem várja be, hogy úgy végezze, mint a 2000-es Eb-ről győzelem nélkül távozó, egy nagyobb sprint után lihegő német veteránválogatott. A szentatya ugyanis 2013. február 11-én bejelentette nyugalomba vonulását, mire földre hullott minden Új Ember, és fölnyerítettek a lovak. A távozás nemcsak azért érte derült égből villámcsapásként a katolicizmust, mert a pápák vagy kétezer éven át „lemondtak a lemondásról”, ahogy Pajor Tamás szövegelte – XVI. Benedeknek mindössze négy elődje távozott idő előtt a szent székből, márpedig a Diósgyőr egy szezon alatt elfogyaszt ennyi edzőt –, hanem mert a német pápának „Isten rottweilere” volt a beceneve, ami még Kapisztráni Szent János nicknevénél, a „zsidók ostoránál” is félelmetesebben hangzott. Nem is ígért túl sok derűt a megválasztása, amikor 2005-ben az idős Joseph Ratzinger bíboros először integetett pápaként rezidenciája erkélyéről, mert tisztán emlékszünk, olyan sötét fellegek gyűltek a Szent Péter tér fölé, hogy a nagy sötétségben leginkább Palpatine kancellárként hatott, és a közvetítést nézve minden bizodalmunk a szellemirtókba vetettük. Pápasága alatt azonban mégse hozták vissza az istenítéleteket, se nem tették kötelezővé a novíciusoknak Fekete György frizuráját, továbbá Lagzi Lajcsi trombitálására se szakadt fel a hetedik pecsét. Pontifikálása alatt minden maradt a régiben, noha egyre többen követelték a generálszervizt. Azt persze a kiugrott Opus Dei-tagoktól a Szentjánosbogár hittantábor felsős tanulócsoportjáig senki se hitte el, hogy a pápa elfáradt: menten keresni kezdték az erről szóló Nostradamus-jóslatot, míg sokan saját elmélet fabrikálásába fogtak. Legutóbb „Cion-diktatúra” címkével találtunk egy Kincsesné jegyezte illuminatív tanulmányt arról, hogy az Árnyékhatalom mondatta le a szentatyát, csakhogy a menekültbarát Ferenc pápával, Soros György bábjával válthassa fel, mert neki nem számít Európa. Ha ez igaz, ördögi terv, úgyhogy talán nem is meteorológiai véletlen, hogy XVI. Benedek távozása után nem sokkal villám csapott a Szent Péter-bazilika kupoláján lévő keresztbe. Ha tényleg komolyan gondolta az Úr, és ez isteni jel volt, akkor Semjén Zsolt elé dobhatna egy villámlatin-kazettát.

III.
Sportkultúrsokk

A sporttörténelem legnagyobb szemétségei

Vb-selejtező a stadionban, amelyben koncentrációs tábort rendeztek be, az 1980-as és az 1984-es olimpia hidegháborús bojkottja, Lance Armstrong, aki csalóként lett legenda – a sporttörténelem legnagyobb szemétségei közül szemezgettünk. A lista nem teljes, s aki szerint vita nélkül lehet készíteni efféle lajstromot, az próbálja meg lenyomni a Top 10-et a rendszerváltás utáni Magyarország legnagyobb lopásaiból. Na, ugye, megmondtuk.

10. Vb-selejtező a korábbi koncentrációs táborban

A FIFA nélkül annyit érne a felsorolás, mint a Szomszédok Etus nélkül. A Nemzetközi Labdarúgó-szövetség történetének egyik legocsmányabb döntését 1973-ban hozta. Úgy határozott, lehet vb-selejtezőt rendezni Santiagóban. Nem azért volt ez kérdés, mert nincs olyan stadion, mint Akasztón vagy magas a páratartalom, hanem mert a Pinochet-művek konkrétan koncentrációs tábort rendezett be az arénában, csakhogy segítsünk azoknak is, akik a fehérterrort nem tudják megkülönböztetni Kubatov Gábortól. A Chile-Szovjetunió párharc első mérkőzése 0-0 lett Moszkvában. És akkor jött a FIFA. Nem meglepő, hogy a szovjetek köszönték a lehetőséget, de nem utaztak el Dél-Amerikába. A november 21-i randevú így elmaradt, de a tragikomédia nem. Az illetékesek kitakarították a létesítményt, mintha először jönne át hozzájuk a csajuk anyja, letörölték a vért mindenhonnan, lekaparták a salétromvirágokat, megtöltötték a stadiont, s rendeztek egy kabarét. Felállt a hazai csapat, a játékosok passzolgattak, lőttek egy gólt, s nyertek 1-0-ra. Bár ma már Chile történetének legszomorúbb góljaként emlegetik azt a gólt, akkor biztos zúgott a „Szép volt, fiúk!”

A vb-történelem legnagyobb szemétségei

Ahhoz elég Paulo Coelhót olvasni, ha valaki szemet gyönyörködtető, bámulatos, könnyfakasztó, nyálban hosszan áztatott jelzőkkel ellátott gólokról, cselekről, hovatovább fairplay-díjat érdemlő futballepizódokról szeretne értesülni. Ha viszont az olvasó nem csupán „a futballért rajongani annyi, mint kígyótakonyban érlelt marinált szilvalekvárt nyalogatni herendi porcelántálból” típusú kommentárokkal szeretne vakrandizni, ránk van szüksége. Most hogy a Tomi mosóportól igazolt reklámszövegírónk bemutatkozó munkáján túl vagyunk, jelezzük: ezúttal gyilkosság, orrtörés, fájdalom, korrupció, gyávaság van a fókuszban, minden, amit majdnem történelmi szövegeink elbírnak. Lajstromunk a futballtörténelem legkegyetlenebb fejezeteiről. Ha nem tetszik, mellkason lehet fejelni minket.

10. Dél-Korea menetelése a 2002-es világbajnokságon

Tényleg már csak egy kiegészítő szabály kellett volna, hogy a társházigazda góljainak számához akkor is hozzászámolnak egyet, ha az ellenfél küldi a labdát a kapuba. Ezen kívül volt minden, amitől lehet undorodni, s lehetetlenné teszi a jobb győzelmét. A dél-koreai válogatott története legfényesebb futballdiadalát aratta, amikor bejutott a torna elődöntőjébe. Már ha sikernek lehet nevezni az iskolai agyaggalamblövő versenyen elért első helyet, ha mi puskával, riválisaink pedig mustáros hot doggal célozhatnak. Kevés annál gusztustalanabb munkát láttunk, mint ahogyan az ázsiai együttest a bírók átsegítették az olaszok és a spanyolok jelentette akadályon, miután a portugálok elleni csoportmeccsen előrevetítették, mire lehet majd számítani. Megannyi világklasszis – Figótól Maldiniig, Hierrótól Buffonig – az őrület határán vízum nélkül lépett át, miután a játékvezetők elképesztő ítéletek sorozatával támogatták a dél-koreaiakat. Meg nem adott gólok, elfelejtett kiállítások, nyilvánvaló tizenegyesek elmaradása. Az embernek olyan érzése volt, hogy kár kimenni a játéktérre, mert nincs olyan elasztikus gránitból készült narancssárga alaptörvény, amely gyorsabban alakulna át, mint a szabálykönyv, ha Dél-Korea van a pályán. A Titanic első győri vetítésén nem sírt annyi hetedik bés lány a moziban, ahány milliárdos labdarúgó a pályán, ha Dél-Koreával találkozott. Igaz, ezzel legalább azt sikerült elérni, hogy az elődöntőben a komplett világ Németországnak drukkolt, ezzel rehabilitálva végleg a korábban két világháború kirobbantása miatt kollektív bűnösként kezelt nemzetet. Azon a meccsen már nem is merték meghúzni a „Korea jut tovább”-direktíva alkalmazását. Ettől függetlenül a FIFA keleti nyitása sikeres volt. Életünkben egyszer azt éreztük, mégis Észak-Koreának van igaza a tesóval folytatott vitában.

Az Eb-történelem legnagyobb szemétségei

Nem lennénk a Szöllősi György által legtöbbet támadott történelmi gonzó-szerzőpáros az északi féltekén, ha nem emlékeztetnénk az Eb-történelem legnagyobb szemétségeire is. Mert a futball nemcsak játék és mese, hanem bunda, pénzfeldobás, Mészöly Kálmán büdösúristene meg magyarok elleni világösszeesküvés. Fel a lila telesportzakót és kezdődjön a meccs!

10. Kiállítják Gera Zoltánt a törökök elleni Eb-selejtezőn

Azután három napig csak lencselevest meg joghurtos padlizsánsalátát mertünk kérni a körúti gíroszosoknál, mert meggyőződésünk volt, hogy újrakezdődött a százötven év hódoltság, így random Ali úgy felnyársal gíroszhúsvágó kardjával, ha nem tetszik neki az arcunk, mint kollégái tették a mohácsi csatánál, amit jogdíjviták miatt nem vetítettek óriási kivetítőkön budapesti romkocsmákban. Az biztos, hogy a török uralom visszatértén kívül nem volt más észszerű magyarázat arra, ami Isztambulban, 2007 őszén történt. 0-0-ra álltunk a törökök otthonában, Várhidi Péter szövetségi kapitány már tán elhitte, hogy nem kell visszamennie mágneseket tologatni a Sport TV stúdiójába, hiszen az Arikan nevű kapus úgy felrúgta Gera Zoltánt a tizenhatoson belül, hogy a TASZ és a Magyar Helsinki Bizottság azonnal közleményt adott ki és tiltakozott az eljárás ellen. Ám a Dougal nevű skót játékvezető, aki glasgow-i kamaraszínházakban azóta is Hegedüs hadnagyot játssza az Egri csillagokban, nem büntetőt ítélt, és fordult azonnal a hágai nemzetközi bírósághoz, hogy vizsgálja meg, háborús bűnnek számít-e a török janicsár beavatkozása, hanem szimulálásért sárgát adott Gerának, akinek abból már volt egy, így kiállította a magyar csapat egyik legjobbját. Mintha vagyonosodási vizsgálatot indítanának egy ferences rendi szerzetes ellen. Fülöp kommentátor, szegény, úgy ismételgette, hogy „nem hiszem el”, mintha beszpídezett II. Erzsébet királynő lejtett volna hastáncot a keresztlécen egyensúlyozva Pap Rita Kuckó Mackó című nótájára, és mi is úgy voltunk összezavarodva, mint amikor Vitár Róbert először látott egyszerre huszonkét csokifiút az Afrika-kupán. Volt is ok a hitetlenkedésre: a reménytelen skót beavatkozása után kaptunk három gólt, sima zakó a vége. Ők meg nyertek. Mint minden alkalommal, amikor megkérdezik kezükben pitával, mehet-e bele minden. Mert a lila káposzta, a paradicsom, a karddal szelt húscafat mellett ott van már a százötven év, Mohács meg Gera piros lapja. Ez a török áfium, nincs ellene orvosság. Csak egyet tehetsz: nem bízol olyan nőben, aki hagymát és csípőst is kér a gíroszba, és olyan skótban, aki Walesben kezdte a nemzetközi karrierjét.

A futballtörténelem legnagyobb botrányai

Ne csodálkozzon senki, hogy a sosevolt, múlt, szurkoló és identitás nélküli felcsúti konstrukció nem szerepel a világ legnagyobb futballbotrányait érintő listánkon. Ezen ugyanis olyan esetek tűnnek fel, amelyeknek így vagy úgy, de közük van a sportághoz. Ha Mészáros Lőrinc és Orbán Viktor csörgőjátéka nincs is itt, felvillan a Marseille vesztegetési botránya, a Bosman-szabály meg Maradona is, meg persze a trójai faló, Vikidál Gyula, továbbá a Szerbhorvát nyelvkönyv. Indul az utazás, csak erre vártál, de óvatosan a Kalifa tökmaggal, nehogy lecsapjon a TEK.

10. Gigi Lentini és az elfecsérelt ifjúság: átigazolási rekord, kiátkozás és autóbaleset

Pápák már tiltakoztak védőoltás ellen, fogadták „égő aggodalommal” a nácizmust, és végül a Vatikán felemelte a szavát amiatt, hogy a futballklubok miként fizethetnek fontmilliókat és líramilliárdokat egy-egy focistáért, miközben egész megyék nyomorognak. 1992 nyarán a Torino FC villámléptű aranyifjújáért, a huszonhárom éves, de már válogatott balszélsőért, Gianluigi Lentiniért 18,5 milliárd lírát – 13,5 millió fontot – fizetett a feddhetetlen Silvio Berlusconi AC Milanja, és ezzel Lentini a világ legdrágább játékosa lett. Bár a vatikáni L’Osservatore Romanónak csak annyira volt sportrovata, mint meztelen címlaplánya, a szentatya szócsöve a kétkezi melósok megalázásaként, a „munka világának” meggyalázásaként ítélte el „Gigi” Lentini átigazolását, amelyet torinói tüntetések, ha nem is zavargások kísértek, még jó, hogy Gaskó István nem szervezett sztrájkot a Torino–Milánó-vonalon. Lentininek akkor még kisebb arca volt, mint egy átlagmagyar utánpótlás-válogatott hajszakértő spílernek, mivel maga is helytelennek tartotta, hogy egy meccsért többet kap, mint amennyit apja egész évben összegürcöl, nemsokára azonban elszállt a sportautójával. A brillírozó szépfiú strasszkövekkel rakatta ki a stoplisát, és a popsztár-kompatibilis hajával és a kis pöttyel a fülében rajongott csillaga lett az olasz bajnokságnak, a Serie A-nak, amelynek hangulatát és esztétikáját azóta megölte a nyaklánc, a gyűrű, a karkötő és a fülbevaló betiltása. Góljaival és gólpasszaival Lentini bajnoki címhez segítette a szezonban BL-döntőig is menetelő Milant, innentől azonban egy antik tragédiába fordult a történet. Egy évvel a transzferrekordot jelentő átigazolás után, 1993 nyarán autóbalesetben törte össze magát a világ legdrágább játékosa. Nem az történt, hogy csak elmerengett az autóúton a savonai mimózaillatban, hanem válogatottbeli csapattársa, Salvatore Schillaci nejétől rohant vissza az edzőtáborba, mikor is kicsúszott, és árokba hajtott a sárga Porschéjával. Az autó kigyulladt, Lentini koponyasérülést szenvedett, és kómába esett. Az isteni kegyelemnek köszönhetően felépült, a pályára is visszatért, de már tropa lett a testcselek korábbi koronahercege, nem is értjük, hogy az olasz–montenegrói kettős állampolgár ügynökök hogyhogy nem akarták sose eladni a magyar ligába.

Az olimpiák legemlékezetesebb pillanatai

Az olimpiatörténet legemlékezetesebb epizódjairól szóló top tenünkben a NOB-nak annyi jó szó jut, amennyi megértés Ferenc pápának a KDNP-frakcióülésén, hőseink viszont azok, akik jót akartak. Történetek Ericről, az angolnáról, a szelfiző koreai lányokról meg az árjákat oktató Jesse Owensről. A helyezettek közötti egysoros szünetekben pedig emlékezzenek az MTVA olimpiai aljasságára, amikor az állami média két versenyszám között egyperces híradókban hergelt a menekültek ellen.

10. Eric, az angolna

Jelentős népegészségügyi kockázatot jelentene, meg persze a turizmust is visszavetné, ha Sidi Péter sportlövő ott készülne egy olimpiára, ahol Eric Moussambani. Az Egyenlítői-Guineából érkező úszó ugyanis egy szálloda medencéjében trenírozott a 2000-es olimpiára, ami nála még elmegy, de egy sportlövő azért tudna zavart okozni a recepciónál, ha tréningezni kezdene. Minthogy a fiatalember hotelban edzett, nem is találkozott soha életében 50 méteres medencével, mielőtt vízbe ugrott volna Sydney-ben. Az már akkor biztos volt, hogy hitvallása nem különbözik érdemben a swingerpartiról aktus nélkül távozó férfiétól, aki nyugtalólag hangoztatja, nem a győzelem, a részvétel a fontos. És extra szerencse, hogy Moussambani, akinek legjobb eredménye addig egy jakuzzi-átúszóverseny teljesítése volt, a 100 méter gyorsra nevezett. Például azért, mert ez, ugye, szabadstílusú szám, azaz közepes úszástudása nem volt akadálya annak, hogy nevezzen a vetélkedőre, míg pillangóban esetleg kizárták volna a műfaj radikális megtagadása miatt. Nem csoda, hogy bizonytalanul mozgott a vízben, mint Pintér Attila a Nyelvtudományi Intézetben, hiszen tizenkét hónappal az olimpia előtt még úszni sem tudott. Moussambani időre megtanult azért nem megfulladni a mély vízben, és eljutott a játékokra egy olyan országból, ahol az emberek többsége tökéletes nyomorban él, a politikai rendszer pedig annyira szabad, amennyire Loyolai Szent Ignác engedélyezte a prédikációkban a Monty Python-idézetek használatát. Moussambani természetesen szabadkártyával kvalifikálta magát a vetélkedőre, éppúgy, ahogyan 1988-ban Eddie, a sas, aki a téli olimpián trollkodott azzal, hogy konkrétan az életét kockáztatta a síugróversenyen. Sydney-ben, a csodálatos uszodában, ahol tizenhétezer ember várta a sportág klasszisait, Ericnek 100 métert kellett leúsznia, miközben 50-re készült. Megpróbálta, megcsinálta. Sokszor valós veszélynek tűnt, hogy be kell ugrania a mindenkinek ismerős fasiszta úszómesternek, aki mentés után leteremti a fuldoklót, aztán a fülénél fogva húzza át a tízcentis kölyökmedencébe, hogy ott bohóckodjon vízipisztolyokkal, amíg nem tud úszni. Ám a közönség, amint megérezte, hogy ez az ember eléri határait, önmagát felülmúlva juthat csak el a falig, elképesztő ovációba kezdett. Hogy majd kétperces idejével a Dagályon nem kerülne az első nyolcba a délelőtt ráérő cukorbeteg nyugdíjasok bemelegítő tréningjén, nem számított. Csak az: megcsinálta. Ian Thorpe, a játékok többszörös aranyérmes ikonja be is mondta: ez az olimpia, erről az emberfeletti erőfeszítésről, önmagunk legyőzéséről szól az egész. Hogy aztán jöjjön valamelyik NOB-elöljáró, és viccnek ítélje az egészet, egyúttal jelezze, átgondolják a szabad kártyák rendszerét. Persze, hogy zavarta ezeket a figurákat a produkció, hiszen volt benne valami gyengeség, ügyetlenség, idegenség, amatőr. Volt benne bármi, ami emlékeztetett az olimpiai eszmére, amely a kultúrák sokféleségéről, a hozzáférésről, a részvételről szól, nem pedig tévés társaságok bankszámlájáról. Persze a történelem igazságot szolgáltatott: a NOB-vezérekre soha nem emlékszik senki, Moussambani meg a YouTube örök sztárja marad. Épp úgy, ahogyan az ember, aki egyszer egy Tescóban egyben bekapott egy tömb trappistasajtot.

TOP 10 lista

10

Szent István

Könyves Kálmán: „Boszorkányok pedig nincsenek”

Vespasianus: „A pénznek nincs szaga”

II. Ulászló királlyá választása

A szovjetek Aral-tó-projektje

A Reviczky utcai Marilyn Manson: Babits Mihály Fortissimo-pere

Jean-Paul Sartre visszautasítja az irodalmi Nobel-díjat

Charlie Chaplin Oscart kap életművéért, megkövetik húsz évvel a kiutasítás után

Ursula Andress fürdőruhás antréja az első Bond-filmben

Utasforgalomba áll a Concorde

Világbotrány: Madonna klipjében néger Jézussal csókolózik

Eltűnik Damon Hill

Csődbe megy a Lehman Brothers

Lemond XVI. Benedek pápa

Vb-selejtező a korábbi koncentrációs táborban

Dél-Korea menetelése a 2002-es világbajnokságon

Kiállítják Gera Zoltánt a törökök elleni Eb-selejtezőn

Gigi Lentini és az elfecsérelt ifjúság: átigazolási rekord, kiátkozás és autóbaleset

Eric, az angolna

9

Szapolyai János

Kis Jánosék: „Kádárnak mennie kell”

Bill Clinton: „Nem tüdőztem le”

Torgyán József cseresznyét importálna Chiléből

Sztárok legitimálják a Bundesliga-frizurát

imrekertészként emlegetik a Nobel-díjas Kertész Imrét

Kiderül, hogy James Macpherson csak kitalálta Ossziánt

Leomlik a berlini fal

Farkas Jancsi kapásgólja

A nagy New York-i áramszünet

Magyarország-Szovjetunió 0-6

A Manhattan együttes felvillanása

Meghal Michael Jackson

Vilmos és Kate esküvője

Atlantában rendezik a centenáriumi olimpiát

Toni Schumacher kiüti Patrick Battistont

Spanyolország úgy jut ki az Eb-re, hogy 12-1-re veri Máltát

Nullaforintos játékosok, avagy itt a Bosman-szabály

Ben Johnson tündöklése és bukása

8

Csokonai Lillája

Mészöly Kálmán: „A mi időnk lejárt”

Julius Caesar: „A kocka el van vetve”

Megjelenik a piacon a mojitós Arany Ászok

Bill Gates szerint mindenkinek elég lesz 640 kilobyte

Az írástudatlanok árulása: Kosztolányi nekimegy a halott Adynak

A Wilkomirski-holokausztbotrány

Fleming teljesen véletlenül felfedezi a penicillint, népbetegségek válnak gyógyíthatóvá

Jimi Hendrix felgyújtja a gitárját

Brezsnyev megcsókolja Honeckert

Cicisokk a Magyar Televízióban: bemutatják a pikáns Szuperbolát

A NATO bombázni kezdi Jugoszláviát

Zinedine Zidane megfejeli Materazzit

És akkor: Brexit!

Lance Armstrong sosevolt csodája

NDK-s úszónők sikerei

Latisev játékvezető nem adja meg…

Pénzfeldobással döntik el az olasz-szovjet elődöntőt 1968-ban

A liechtensteini Vaduz megalázza az Újpestet

Az észak- és a dél-koreai sportoló szelfije

7

Görgey Artúr

Magyar rendek: „Életünket és vérünket!”

XIV. Lajos: „Az állam én vagyok”

A Magyar Televízió bemutatja a Közjátékot

A Beatles helyett a Poole and The Tremeloest szerződtetik

„Megáldva és leköpve”: Faludy Villon-kötete kiborítja az irodalmi szalonokat

Öngyilkossági hullámot indít el Goethe az ifjú Werther…-rel

II. János Pál pápa megbocsát a merénylőjének

Hruscsov a cipőjével veri az asztalt

II. János Pál pápa megválasztása

Leomlik a berlini fal

Diana halála

VV Majka és VV Lorenzo párbaja

Simicska G-napja

Maradona „Isten keze”-gólja

A lengyel-ukrán páros kapja a 2012-es Eb rendezési jogát

Az Olympique Marseille vesztegetési botránya: száműzik a BL-győztest

Farkas Péter aranyérembe harapása

6

Deák Ferenc

Antall József: „Tetszettek volna forradalmat csinálni!”

Galileo Galilei: „És mégis mozog a Föld”

Gyapottal újítják meg a magyar mezőgazdaságot

Michael Jordan baseballkarrierbe kezd

Tényleg a mának éltek: kiderül, hogy Fanny csak tátogja az Álomhajót

Paul Verlaine rálő Arthur Rimbaud-ra

Az újságírás diadala: Nixon belebukik a Watergate-ügybe

II. Erzsébet kitünteti a Beatlest

Marlon Brando egy indiánaktivistát küld ki a színpadra maga helyett az Oscar-gálán

Elindul a Szomszédok

Bimby a Friderikusz Show-ban

Megjelenik az MSZP bulicédéje

Megverik az első Uber-sofőrt

Mexikóban magasba emelkednek a fekete kesztyűk

Az argentin szövetségi kapitány, Passarella nem válogat be hosszú hajú játékosokat

Dánia és Svédország bundameccsel ejti ki Olaszországot a 2004-es Eb-n

A futball Oscar Wilde-ja: Justin Fashanu coming outja és öngyilkossága

Feyisa Lilesa igazsága: kiállás az oromókért

5

Károlyi Mihály

Gyurcsány Ferenc: „Elkúrtuk. Nem kicsit, nagyon”

Winston Churchill: „Nem ígérhetek mást, csak vért, erőfeszítést, verítéket és könnyeket!”

Az Árpádok halicsi hadjáratai

A cári Oroszország eladja Alaszkát

József Attila és az előreszegezett bugylibicska: a Lázadó Krisztus botránya

Az egyház kikel Montesquieu és A törvények szelleméről ellen

Muhammad Ali kiüti George Foremant Kinshasában

A rendőrség kíséri be az első fekete diákot az addig szegregált Mississippi Egyetemre

Az amerikai Bobby Fischer megtöri a szovjet sakkozók uralmát

Nagy Imre újratemetése

A Fenyő-gyilkosság

Főbe lövi magát Zámbó Jimmy

Megölik Oszama bin Ladent

Az FC Hatvan REAC elleni sorsdöntő meccse

A santiagói csata

Oliver Bierhoff aranygóllal dönti el az 1996-os Eb-t

A klubhűség vége: Figo elhagyja a Barcelonát a Real Madrid kedvéért

Abebe Bikila mezítlábas futása

4

Clemenceau magyar menye

Tisza István: „Ezt a háborút elvesztettük”

Neil Armstrong: „Kis lépés az embernek, nagy lépés az emberiségnek”

Nagy Lajos első nápolyi hadjárata

A Monarchia hadat üzen Szerbiának

Torgyán nekimegy a kormánynak a „magyargyalázó” Esterházy és Petri kitüntetései miatt

A Lady Chatterley-per és a Penguin Books felmentése

Nelson Mandela szabadulása és elnökké választása

Jan Palach felgyújtja magát

Antonin Panenka tizenegyese

Darth Vader apasági teszt coming outja

Leég a Budapest Sportcsarnok

Janet Jackson cicit villant a Super Bowl szünetében

Mészárlás a Charlie Hebdo szerkesztőségében

Az indián Jim Thorpe-tól elveszik az aranyait, mert megsértette az amatőrszabályt

A diktatúra vb-je: Argentína 1978-as bundialja

Franco megtiltja a spanyoloknak, hogy játsszanak a szovjetek ellen

Az ítélet évei: Moreno futballbírói karrierje

A melbourne-i vérfürdő

3

Latisev játékvezető

Nagy Imre: „Csapataink harcban állnak, a kormány a helyén van”

John Fitzgerald Kennedy: „Ich bin ein Berliner”

Árpádék megállnak a Kárpát-medencében

Kolumbuszt elküldik a portugál udvarból

Az „összeszorított combokat feszegető” Radnóti Miklós és a szeméremsértő Újmódi pásztorok éneke

Fatvában adják ki a kilövési engedélyt Salman Rushdie-ra A sátáni versek után

Az amerikai és a szovjet katonák találkoznak Torgaunál

A Kennedy-gyilkosság

Willy Brandt térdet hajt Varsóban

A Challenger felrobbanása

Kurt Cobain öngyilkossága

Megkapod az iWiW-meghívódat

Elnökké választják Donald Trumpot

Muhammad Ali alázása

A gijóni megnemtámadási szerződés: NSZK-Ausztria 1-0

Jugoszláviát kizárják az 1992-es Eb-ről

Maradonának lefő a kávé: hazaküldik az 1994-es vb-ről

Muhammad Ali gyújtja meg az atlantai lángot

2

A Vak Komondor

Kossuth Lajos: „Leborulok e nemzet nagysága előtt”

John Lennon: „Népszerűbbek vagyunk, mint Jézus”

A törpeharcsák betelepítése

A Facebookot a demokrácia megmentőjeként ünneplik

„Nyakig vagyunk a középkorban”: az egyházgyalázó Ady nagyváradi sajtópere

Oscar Wilde homoszexualizmus-pere

Christiaan Barnard először végez szívátültetést

Daniel Cohn-Bendit Hitler miniszteréhez hasonlítja Franciaország ifjúsági miniszterét

Lemond Richard Nixon

Kivégzik a Ceauşescu-házaspárt

Leonardo Di Caprio és Kate Winslet hajóorrjelenete a Titanicban

Az őszödi beszéd

Lefotózzák a halott, hároméves szír menekült kisfiút

A müncheni mészárlás

Katarnak ítélik a 2022-es világbajnokság rendezési jogát

Kovács Kálmán szakkommentátori szerepeltetése

A „Calciopoli” és a Juventus példás megbüntetése

Dick Fosbury ugrása

1

A Külföld

Teleki Pál: „Hullarablók leszünk! a legpocsékabb nemzet”

Jézus: „Bocsáss meg nekik, mert nem tudják, mit cselekszenek”

Magyarország hadat üzen az Egyesült Államoknak

Hitler megtámadja a Szovjetuniót

Máglyára követelik Szerb Antal Magyar irodalomtörténetét

Emile Zola kiáll Dreyfus kapitány mellett

Holdra szállás

Jurij Gagarin űrutazása

Apokalipszis, most: az égő hátú vietnami kislány

A csernobili atomkatasztrófa

Félbeszakad a Walt Disney

09/11

Kivasalják Berki Krisztián heréjét

Bojkottálják az 1980-as és 1984-es olimpiát

Andrés Escobar meggyilkolása

Nem rendezték meg az Eb-t, amíg a magyarok nyerhettek volna

A jugoszláv polgárháború kitörése a Maksimir stadionban

Jesse Owens oktatja az árjákat az 1936-os olimpián

Kiadta a Napvilág Kiadó
Budapest, 2023.
Elektronikus kiadás

A kiadásért felel
a Napvilág Kiadó ügyvezető igazgatója
Felelős szerkesztő Klopfer Judit
Felelős szerkesztő Németh Zsófia
Borító Dányádi Sára
Művészeti vezető Dányádi Sára
Elektronikus könyv Nagy Lajos

www.napvilagkiado.eu

ISBN 978 963 338 493 0

Felhasznált betűtípusok:
Noticia Text – SIL Open Font Licence
Roboto – Apache License 2.0