Ann Major

Ködös ígéret

Rebecca Winters

Hazugságból házasság

Jennifer Greene

Nem érdektelen

Minden jog fenntartva. Jelen kiadvány bármely részét tilos a kiadó írásos engedélye nélkül módosítani, sokszorosítani, bármilyen elektronikus vagy gépi formában és egyéb módon közzétenni vagy terjeszteni, beleértve a fénymásolást, felvételkészítést és mindenfajta információtároló vagy -visszakereső rendszert; kivételt képez a kritikus, aki kritikájában rövid szakaszokat idézhet belőle. Ez a kiadvány a Harlequin Enterprises ULC-vel létrejött megállapodás nyomán jelenik meg. Jelen mű kitalált történet. A nevek, személyek, helyszínek és események a szerző képzeletének termékei, vagy fiktív módon alkalmazza őket. Bármely hasonlóság élő vagy halott személlyel, üzlettel, vállalattal, eseménnyel vagy helyszínnel teljes mértékben a véletlen műve, és nem a szerző szándékát tükrözi.

§ All rights reserved including the right of reproduction in whole or in part in any form. Without limiting the generality of the foregoing reservation of rights, no part of this publication may be modified, reproduced, transmitted or communicated in any form or by any means, electronic or mechanical, including photocopy, recording or any information storage and retrieval system, without the written permission of the publisher, except for a reviewer, who may quote brief passages in a review. This edition is published by arrangement with Harlequin Enterprises ULC. This is a work of fiction. Names, characters, places and incidents are either the product of the author’s imagination or are used fictitiously, and any resemblance to actual persons, living or dead, businesses, companies, events or locales is entirely coincidental and not intended by the author.

© Margaret Ann Cleaves, 2009 – Vinton Kiadó Kft., 2024

Eredeti címe: To Tame Her Tycoon Lover (Harlequin, Silhouette Desire)

Második, átdolgozott kiadás. (Első megjelenés: 2012)

Magyarra fordította: Járdán Eszter

© Rebecca Burton, 2009 – Vinton Kiadó Kft., 2024

Eredeti címe: The Greek’s Long-Lost Son (Harlequin, Mills & Boon Romance)

Második, átdolgozott kiadás. (Első megjelenés: 2012)

Magyarra fordította: Farkas Judit

© Harlequin Books S. A., 2006 – Vinton Kiadó Kft., 2024

Eredeti címe: The Soon-To-Be-Disinherited Wife (Harlequin, Silhouette Desire)

Második, átdolgozott kiadás. (Első megjelenés: 2009)

Magyarra fordította: Telek Zsuzsanna

Nyomtatásban megjelent: a JÚLIA LEGSZEBB TÖRTÉNETEI 42. számában, 2024

Átdolgozott kiadás

e-ISBN 978-963-540-892-4

- Kép: Shutterstock

A HARLEQUIN ® és ™ a Harlequin Enterprises Limited vagy a konszern leányvállalatai tulajdonában álló védjegy, amelyet mások licencia alapján használnak.

Magyarországon kiadja a Vinton Kiadó Kft., 2024

- A kiadó és a szerkesztőség címe: 1118 Budapest, Szüret u. 15.

- Felelős kiadó: dr. Bayer József

- Főszerkesztő: Vaskó Beatrix

- Telefon: +36-1-781-4351; e-mail-cím: info@vintonkiado.hu

Kiadónk újdonságairól, a megrendelési lehetőségekről honlapunkon is tájékozódhat:

www.vintonkiado.hu

Az e-book formátumot előállította:

www.bookandwalk.hu

Ann Major

Ködös ígéret

1. FEJEZET

Vannak nők, akiket egy férfi egyszerűen nem tud elfelejteni, bárhogy igyekszik is.

Logan Claiborne a homlokát ráncolta, amikor bekanyarodott a keskeny, girbegurba útra, amely az udvarházhoz vezetett, ahol felnőtt, de nem azért, mert elvakította a nap.

Most Mitchell Butlerre kell összpontosítania, és vele együtt a Butler Shipyard és a Claiborne Energy fúziójára, és persze a nagyapjára, Pierre-re.

Még szorosabban markolta a kormányt, mert ismét a szomszéd lány ragyogó barna szemére és szédítő domborulataira gondolt. Kilenc évvel ezelőtt elcsábította és otthagyta, hogy megmentse az ikertestvérét, Jake-et.

Eddig a reggelig Logan bebeszélte magának, hogy a nagyapjának igaza volt, és Gigi Bellefleur egyszerűen nem tartozik az ő világukba. És hogy Jake-et meg kell védeni egy olyan katasztrofális házasságtól, mint az apjuké, aki feleségül vett egy szegény lányt – az édesanyjukat, akinek a különleges álmai és igényei majdnem felemésztették a családi vagyont. Még akkor is indokoltnak érezte, amit tett, amikor Gigi hírnevet szerzett magának a kamerájával, és bebizonyította, milyen tehetséges.

Reggel pedig felhívta a nagyapja, és mint egy szédült kamasz, lelkendezve számolt be róla, hogy Gigi hazajött.

De miért tért haza a híres fényképész és újságíró? Mit akar?

– Kilenc évvel ezelőtt a nagybátyja miatt kifejezetten ellene voltál – emlékeztette Logan a nagyapját.

– Az ember élete során elkövet egy-két hibát. Jól jegyezd meg ezt, fiam! Én magam nem is egyet elkövettem. Egy napon talán te is szélütést kapsz, és lesz elég időd elgondolkodni a múlton. Talán meg is bánsz néhány dolgot. A magam részéről sajnálom, hogy a rokona miatt elítéltem Gigit. Nem az ő hibája, hogy a nagybátyja kakasviadalokat tart és civilizálatlan emberekkel jár össze.

– Emlékszel, hogy kilenc évvel ezelőtt távol akartad tőlünk tartani, főleg Jake-től?

– Sajnálom, ha úgy tűnt.

Úgy tűnt? – hüledezett Logan. Nehéz eset a nagyapja a maga uralkodói stílusával.

– Rendben, tévedtem vele kapcsolatban – ismerte be Pierre. – És helytelen volt olyan szigorúnak lennem veled. Az én hibám, hogy most ilyen kemény vagy.

Logant elfogta a lelkifurdalás, és beletúrt szélfútta, sötétbarna hajába.

– Jake-kel is túl szigorú voltam – folytatta a nagyapja.

– Szerintem magaddal is az vagy.

– Szeretnék vele találkozni, mielőtt meghalok.

– Nem halsz meg… legalábbis nem mostanában.

– Gigi is ezt mondja. Úgy látja, hogy minden nap kicsit jobban vagyok. Szerinte akár itt is maradhatnék, ahelyett hogy…

A tény, hogy Gigi felbukkant, és a nagyapja ennyire megtelt reménnyel, hogy nem kell elköltöznie, arra késztette Logant, hogy meglátogassa. A szélütése óta az erős, akaratos nagyapjából bizonytalan, rosszkedvű ember lett, akire alig ismert rá. Ezért aztán arra gondolt, jobb lenne, ha az öreg nem élne egyedül Belle Rose-on, hanem New Orleansba költözne, ahol az ő közelében lehet. A nagyapja már idős, rendes ápolásra van szüksége.

Sajnos az erdő annyira sűrű volt a buja aljnövényzettől, hogy Logan már majdnem odaért a szülői házhoz vezető elágazáshoz, mire hirtelen meglátta a kaput. Az utolsó pillanatban jobbra rántotta a kormányt, a kocsi megpördült. Amikor megállt, megpillantotta a fasor végén álló villát. Mint minden alkalommal, most is a világ legszebb házának látta az elegáns oszlopokkal díszített épületet a lemenő nap fényében. Annyira megindította a látvány, mint semmi más.

Hogy gondolhatja a nagyapja, aki a betegsége óta egyre gyerekesebb és érzékenyebb, hogy itt maradhat? Logannek eszébe jutott, amikor először beszélgettek arról, hogy a nagyapjának be kellene költöznie a városba. Az öreg akkor halálra rémisztette azzal, hogy órákra eltűnt.

Hogy merészeli Gigi teletömni egy ilyen idős ember fejét azzal, hogy egyre jobban van, és emiatt azt gondolja, hogy nem kell elköltöznie? Mi rejlik emögött?

Már a lehetőség is nyomasztó volt, hogy a nagyapja állapota romolhat. Logan nagyon a szívén viselte a sorsát. Az utolsó, amire szüksége volt, hogy Gigi beavatkozzon, és neki lelkiismeret-furdalása legyen a döntés miatt, amelyet meg kell hoznia. Nem akarta boldogtalanná tenni a nagyapját, de nem tudja egyszerre irányítani a cégét, és mellette is lenni.

Kisvártatva megállt egy terebélyes tölgyfa alatt, melyet akkor ültettek, amikor az udvarház épült. A ház mögött szántóföldek nyúltak el egészen a lápvidékig, amelytől egy sor ciprusfa választotta el a járható területeket.

Logan kinyitotta luxuskocsija ajtaját, és kiszállt. Amilyen magas termetű volt, igencsak jólesett kinyújtózkodnia a kétórás út után New Orleanstól idáig. A hatalmas tölgyfák dacára a levegő elviselhetetlenül párás volt ahhoz képest, hogy még csak március elejét írtak. Logan mégis nagyokat lélegzett, mert ez a balzsamos levegő mindig is az otthont jelentette számára.

A közelben valahol békák brekegtek, méhecskék dongtak az azáleák körül, kacsák hápogtak versenyt egymással. Csak beképzeli magának, vagy valóban hallotta az aligátorok párzásra hívó hangját?

Mosolyognia kellett. Gyerekként Gigi mennyire szerette a mohás fákból álló sötét erdőt, amely az ültetvények mellett húzódott! Ahányszor Logan otthon volt, és csak kitette a lábát hazulról, a lány mindenhová követte, mint egy hűséges kutya. Nyolc évvel volt fiatalabb nála és Jake-nél. Ezért Logan nem is vette komolyan, hogy a kislány belebolondult az ő testvérébe. Egészen addig a nyárig, amikor hazaérkezett az egyetemről, és rájött, hogy igaza van a nagyapjának: Gigi már nem gyerek.

Megpróbálta elhessegetni az emlékeket, és közben már kezdte sajnálni, hogy kiszállt a légkondicionált kocsiból. Levette a nyakkendőjét, és kioldotta a felső gombot az ingén. Kibújt a zakójából is, és bedobta a kocsi bőrülésére.

Bárcsak elkísérte volna Alicia, a barátnője, akivel négy hónapja együtt van! Talán akkor nem nyomasztaná ennyire a múlt.

Gigivel szemben Alicia elegáns, és tökéletesen mozog a társasági életben. Azért voltak együtt, mert bemutatták őket egymásnak, és Logan jó ötletnek tartotta, hogy egyesüljön a saját és a lány apjának cége. Alicia keskeny arcát barna, vállig érő sima haj keretezte. Szeretett és tudott is öltözködni. A jótékonysági rendezvényeken megfordultak utána az emberek, és nemcsak a szépsége meg az előkelő ruhái, hanem a gazdagsága miatt is.

A többi férfi irigyelte Logant, főleg a becsvágyóak. De nem ez volt az egyetlen ok, amiért büszke lehet majd, ha feleségül veszi. Alicia művelt volt, iskolázott, és ugyanolyan jól illett hozzá, mint Noelle, a felesége, aki fiatalon meghalt.

Alicia franciául és olaszul is beszélt. Sosem evett vagy ivott túl sokat, és sosem öltözött illetlenül. Még akkor sem emelte fel a hangját, ha mérges volt. Az ágyban is ugyanígy uralkodott magán.

Amit Gigi sosem tett, jutott eszébe önkéntelenül. A vére felpezsdült, amikor arra gondolt, milyen felszabadultan vonaglott alatta a lány a kéjtől.

Alicia sokat lesz majd itt, miután összeházasodnak. Olyan életet építenek fel maguknak, amelyet mindenki irigyelni fog. Jól megértik majd egymást, sosem veszekednek, ahhoz túl kevés szenvedély van köztük.

Futólag eszébe jutott, milyen szomorúnak látszott Noelle a halála előtti utolsó hetekben. De gyorsan elhessegette a kellemetlen emlékeket. Aliciát boldoggá fogja tenni. Nem ismétlődhet meg a múlt.

– Sajnálom, hogy nem tudok elmenni veled, drágám – felelte neki Alicia, amikor reggel felhívta. – Majd legközelebb megismerem a nagyapádat, de apának szüksége van most rám az irodában.

– Semmi baj, megértem.

Mitchell Butler, Alicia apja zsarnoki természet volt, legalábbis az üzleti életben, de mivel azt tervezték, hogy a két cég egyesül, Logan nem akart ilyen apróság miatt mérgelődni.

– Drágám, biztos vagyok benne, hogy pontosan tudod, mit kell tenned és mondanod, hogy a nagyapád megértse, miért nem maradhat Belle Rose-ban – magyarázta Alicia. – Végtére is a te rokonod. Szereted, és csak a legjobbat akarod neki.

Ha tudná, mennyit rágódtam ezen! – gondolta Logan szomorúan. Nem akart a hibáira gondolni, különösen nem arra, milyen kegyetlenül bánt egykor Gigivel, és hogyan vesztek össze az ikertestvérével. Azzal a szándékkal érkezett ma ide bokros teendői dacára, hogy megszervezze a nagyapja további életét. Azt is elhatározta, hogy beszél Gigivel, mielőtt a lány bogarat ültet az öregúr fülébe.

Emlékezett rá, milyen kicsinek és elveszettnek tűnt Gigi a mólón, amikor megmondta neki, hogy nem szereti. Persze hazudott, és érdekes módon ő maga is szomorú lett a hazugságtól. Megsebezte a lányt, és saját magát is. Azzal vigasztalódott, hogy ez mellékes, mert a családja gazdagabb és hatalmasabb lett, mint valaha.

Lezárta a kocsit, és átment a kaviccsal felszórt felhajtón a házhoz. A lépcső lábánál megállt. Lassan végigjáratta tekintetét a villán és a gyepen. A bejárati ajtóhoz oldalt új rámpa vezetett fel. Logan tekintete továbbsiklott a jól ismert épületen egészen a vendégházig, ahol Jake-kel laktak kamaszkorukban, amíg Gigi miatt össze nem vesztek. Megakadt a szeme egy kétüléses sportkocsin, amely a ház mellett állt.

Homlokát ráncolva ment fel a lépcsőn, de éppen, amikor kinyitotta volna az ajtót, megelőzték.

– Ó, hát megjött, Logan úrfi? – üdvözölte egy jól ismert hang francia kiejtéssel. Egykori dadája volt az.

Az óriási ajtóban ott állt Noonoon, aki most a nagyapja háztartását vezette, és amikor meglátta Logant, felderült az arca. A férfi is örült a viszontlátásnak. Ez a melegszívű asszony mindig is szerette őt és Jake-et. Az anyjuk halála óta gyakorlatilag egyedül vezette Belle Rose-t.

– Te jó ég, micsoda hőség van ma!

Logan bólintott, és megölelte az asszonyt.

– Gyere be, mielőtt elolvadsz! Ha már most ilyen hőség van, mi lesz augusztusban?

– Gondolni sem akarok az augusztusra. – Az augusztus a hurrikánok fő szezonjának számított errefelé.

– Megkínálhatlak valamivel? Kérsz valamit inni? Esetleg jeges teát friss mentával?

A férfi megrázta a fejét.

– Nem, köszönöm, nem kérek semmit. Remekül érzem magam.

– Azt meghiszem! Harmincöt évesen jobban festesz, mint valaha.

– Miért emlékeztetsz minden alkalommal arra, hány éves vagyok?

– Talán mert ideje lenne felhagynod a gyásszal a csinos Noelle miatt.

Logan háta kiegyenesedett. Noonoon észrevette, hogy nincs szüksége együttérzésre.

– Olyan rövid az élet – tette hozzá.

– Van már új barátnőm. – Logan belépett a hallba, ahol jóleső hűvösség fogadta. – Alicia Butlernek hívják. Nemsokára megismerheted. Igazi úrinő, büszke lehet rá a családunk.

Noonoon becsukta az ajtót.

– Ennek igazán örülök. Nos, és mi hozott ide egyenesen New Orleansból?

– A nagyapám. Nagyon makacs. Azt hittem, már mindent megbeszéltünk, de ma reggel azt mondta, hogy jobban van, és inkább itt akar maradni. – Szándékosan nem említette Gigi nevét.

– Mr. Pierre ledőlt egy kicsit aludni az emeleten. De szörnyen örülni fog, hogy itt vagy… mivel nem látunk gyakran, hiszen elfoglalt, fontos ember vagy, és New Orleansban élsz.

– Alszik? És hol van ő?

– Gigi kisasszony? – érdeklődött Noonoon ártatlanul.

– Ki más?

– Tudtam, nem kell sok idő, hogy megjelenj, miután hallottad, hogy megérkezett. Amikor egy gazdag, idős férfi érdeklődést mutat egy szép, fiatal nő iránt, akkor ez holtbiztosan felidegesíti a család többi tagját.

– Nem emiatt jöttem.

Noonoon csípőre tett kézzel figyelte a férfit. Szóval Gigi máris a pártjára állította a jó öreg dadust…

– Amikor hírét vetted Gigi kisasszonynak, gyorsabb voltál, mint a lusta nyúl, amelyik az utolsó pillanatban indult a teknősbéka után, ha még emlékszel a mesére, amelyet kiskorotokban olyan gyakran felolvastam nektek. Sosem fogom elfelejteni azt a nyarat, amikor Gigi utoljára itt járt. Tizennyolc éves volt, és a legszebb kislány, akit valaha láttam.

Logan azt kívánta, bárcsak ő maga ne emlékezne rá olyan pontosan, amint a lemenő nap fénye titokzatosan megvilágította Gigi keblét, amikor a nyári szünet első napján ott állt a kis csónakban. Amikor megpillantotta őt, kiugrott a partra, és berohant az erdőbe. Ő utánament és üdvözölte. Gigi kék szeme úgy sugárzott a boldogságtól, hogy teljesen elvarázsolta. Mindketten olyan bátortalanok voltak, hogy nem is nagyon beszélgettek akkor többet.

– Gigi kisasszony csak ezen a héten érkezett, és Pierre úr már teljesen odáig van érte.

– Nekem is mesélte – felelte hidegen Logan.

– Már sokkal jobban van. Tudom, azt akarod, hogy New Orleansba költözzön, de…

– Egy csodálatos öregek otthonába a házam közelében, hogy személyesen gondját tudjam viselni.

– De az ilyen helyek egyáltalán nem otthonok, és hát mindannyian tudjuk, mennyire elfoglalt vagy. Milyen gyakran tudnád egyáltalán meglátogatni? Pierre úr itt boldog. Az öregek otthonában csak ülnek ott azok a szegény ördögök, és bámulnak maguk elé.

– Nem gondozhatod éjjel-nappal. Neked is van saját családod.

Noonoon elsősorban házvezetőnő volt, nem pedig ápolónő, mégis felajánlotta, hogy segít átmenetileg az öregúr körül.

– Szóval, mivel úgyis itt van Gigi kisasszony…

– Nem marad itt.

– Szóval mindennap zongorázik és énekel egy kicsit. Beszélget Pierre úrral. Többnyire együtt is vacsoráznak. Gigi főz. Biztosan emlékszel, mennyire imád főzni.

– Amennyire szeret utazgatni, nem marad majd sokáig.

– Biztos vagy ebben? Úgy tűnik, nagyon jól érzi itt magát. Azt mondta, hogy elege van az utazgatásból, és már annyi szenvedést látott, hogy elég lesz élete hátralévő részére. És meg akarja írni a könyvét is.

– Még egy könyvet?! Remélem, ezúttal olyan témával foglalkozik, amelyhez nincs közöm.

– Nem említett téged.

Ez csöppet sem nyugtatta meg a férfit. Giginek a louisianai olajiparról írt könyve rossz színben tüntette fel a Claiborne Energyt. És talán megemlítette, hány ember köszönheti az állását a vállalatnak? Nem. A lány könyve tele volt rozsdás csövekről és olajjal átitatott természeti környezetről készült fotókkal. A képaláírások a Claiborne Energyt tették felelőssé azért, hogy lassan eltűnnek a térség lápjai.

– És szeretne Bos bácsikájáról is gondoskodni – magyarázta Noonoon. – Bos úr nem túl erős a kemoterápia után, tudod. Ennek ellenére makacs, mint egy öszvér. Gigi folyton felhívja, de ő nem akar vele beszélni. Azt gondolná az ember, hogy annyi év után csak megbocsát, de nem. Végtére is nem tett mást, csak barátkozott veled és Jake-kel.

Logant elfogta a lelkiismeret-furdalás. Szóval a lány még mindig haragban van a nagybátyjával. Mint ahogy ők is összekaptak Jake-kel azon a nyáron. Nem mintha az itteni emberek olyan jó kapcsolatot ápoltak volna Bosszal. Persze ő Gigi nagybátyja, örökbe fogadta, amikor a kislány megárvult.

A Bos és Logan nagyapja közti ellenségeskedés a kakasviadalok miatt alakult ki, amelyeket Bos rendezett. A gyűlölet egyre csak mélyült köztük az évek során. Aztán amikor betiltották a kakasviadalt, a két öregnek már nem volt oka veszekedni.

– Gigi azt mondta, hogy olyan helyen akar élni, ahol nyugalom van, és te tudod a legjobban, hogy a vendégház kifejezetten csendes.

– A vendégházba költöztetted be? Az én régi helyemre? – emelte fel a hangját a férfi, ami nem volt szokása.

– Pierre úr adta ki neki – helyesbített halkan a dadus.

Amikor Logannek eszébe jutott a kis piros autó, felgyorsult a szívverése. Szóval a gyors, feltűnő sportkocsi a lányé! Giginek mindig is vakmerő természete volt. Ami nem is csoda… hiszen olyan nagybácsi nevelte fel, aki csapdákat állított a lápon, kakasviadalokat rendezett, és igazából sosem törődött az unokahúgával.

– Elnézést, hogy felemeltem a hangom – szabadkozott Logan. – Nem a te hibád, sem az övé. Hanem az enyém. Már sokkal korábban rá kellett volna vennem nagypapát a költözésre. Azonnal beszélek vele.

– Ó, Gigi kisasszony nem szeretné, ha délután zavarnák Pierre-t. Hacsak nem történik valami vészhelyzet. Feljegyzi ugyanis, mikor alszik Pierre úr. Aztán négykor együtt sétálnak egy nagyot. Ha jól számolom, olyan öt óra körül lesz egy kis ideje beszélgetni.

– Hogyan tud az ő állapotában annyit menni?

Noonoon éles pillantást vetett rá, és Logannek be kellett ismernie, hogy már egy hónapja nem is látta a nagyapját.

– Gigi kisasszony vett neki egy új, könnyű kerekesszéket meg egy sétabotot. Mindenhol rámpákat építettek ki. Ha Pierre úr fáradt a sétához, akkor beül a kerekesszékbe. Így aztán elég messzire is el tudnak menni.

Rámpát építettek? Logan egyszerűen nem tudta elhinni, hogy Gigi most az ő nagyapjáról gondoskodik. Kizárt, hogy képes lenne rá, főleg nem hosszú távon.

A nagyapjának hivatásos ápolónőre van szüksége, szakképzett gondozónőre, és meg is fogja kapni.

Vagy másképpen: a nagyapjáért ő a felelős. Minél előbb beszél Gigivel, annál jobb.

Gigi nagyot sóhajtva zárta el a forró vizet. Régóta most érezte magát először jól, meglepően jól. Majdnem annyira, mintha megtalálta volna a belső békéjét. Talán mégis helyes, hogy egy időre elfelejtette a kamerát és a háború által okozott nyomorúságot.

Kilépett a zuhanyfülkéből, és mosolyogva dörzsölni kezdte egy törölközővel nedves, hullámos haját. Az ablakok nyitva álltak. Gigi jólesőn megborzongott a könnyű szellőtől, mely magnólia és fenyőfa illatát fújta be ide, az első emeletre. A kinti békakoncertbe egy aligátor is beszállt, akárcsak előző este, amikor a lány Pierre csónakjában a lápon evezett, mert meg akarta figyelni, hogyan térnek vissza fészkükre a kócsagok és az ölyvek.

Lehunyta a szemét, és fülelt. Szinte hallotta, ahogy a rovarok szaladgálnak a ciprusfák ágain. Felszabadultan felsóhajtott. Tudatában volt, hogy már rég a számítógép előtt kellene ülnie és dolgoznia, de nem tudott ellenállni, hogy még élvezze a pillanatot, amikor annyi év száműzetés után újra itthon lehet.

Többször mély lélegzetet vett. Eddig magának sem vallotta be, mennyire vágyik rá, hogy hazatérjen, és viszontlássa Belle Rose-t. Mert amióta nyolcévesen elárvult, és Bos bácsikája egyszerű hajlékában kellett élnie a lápvidéken, Belle Rose egyenértékű volt számára a paradicsommal.

Bár Belle Rose-ban sosem volt számára hely, mindig arra vágyott, hogy odatartozzon. A legközelebb akkor került ehhez az álmához, amikor Bos bácsikája segédkertészként dolgozott a Claiborne családnál, ő pedig szabadon kószálhatott a birtokon. Akkoriban folyton Logan nyomában volt, amikor a fiú hazajött.

– A pokolba is! – Belle Rose jelenlegi urának mély és túlságosan is ismerős hangja zökkentette ki ábrándozásából.

Egy röpke pillanatra Gigit ugyanaz a különös érzés fogta el, mint amikor Afganisztánban elsüvített a feje mellett egy puskagolyó, és hajszál híján meghalt.

Közel kell kerülnöd a halálhoz, hogy le tudd fényképezni.

Kinyitotta a szemét, és amikor meglátta a magas termetű, széles vállú férfit a hálószobája közepén, ijedten felkiáltott. Kilenc éven keresztül színezgette magában a jelenetet, mit mond majd, amikor viszontlátja Logant. Először is alaposan beolvas neki. De ebben a rémült pillanatban csak állt ott, mint akinek földbe gyökerezett a lába, és egy hang sem jött ki a torkán. Ösztönösen érzékelte, hogy a férfi tágra nyílt szemében ugyanazok az ellentmondó érzések tükröződnek, mint az övében.

Gigi egyszerűen csak állt ott, anyaszült meztelenül, és hagyta, hogy a férfi bámulja. Közben millió gondolat, érzés és kép tolult fel az emlékezetéből. Először minden olyan összevisszaságban jelent meg, hogy semmit nem tudott kibogozni belőle. De aztán egy pillanatra ismét fiatalnak és sebezhetőnek érezte magát, mint amilyen akkoriban volt – hiszékeny, ártatlan, tizennyolc éves kislány, aki szerette a fiút, bízott benne, és majdnem belehalt az érzéketlenségébe.

Hogyan használhatta ki ennyire Logan? Együtt nőttek fel. Jake-be belebolondult, Logan viszont inkább olyan volt neki, mintha a bátyja lenne, aki többnyire tudomást sem vesz róla, de aki mellett ő biztonságban érzi magát.

Amikor gyerekek voltak, Logan sokat játszott vele a lápon. Megtanította neki, hogyan lehet hergelni az aligátorokat, gyűjtött neki gémtollat, és rákot fogott. Később aztán Gigi beleszeretett Loganbe, de nagyon gyorsan romba is dőlt a világa.

Pontosan ebben a szobában, ahol most álltak, itt feküdt meztelenül Logan mellett, melegítette a férfi teste, és eszébe sem jutott volna, hogy Logan csak azért fekszik le vele, hogy megmentse a testvérét. Egy pillanatra annyira erősen érezte azt az együvé tartozást, amikor a fiú asszonnyá avatta, hogy mély keserűség és fájdalom lett rajta úrrá. Annak a nyárnak a hosszú éjszakáin újra és újra szeretkeztek.

Gigi minden este megvárta, amíg Bos bácsikája elmegy dolgozni a bárba, aztán az erdőn keresztül elrohant a vendégházba. Logan karjában hihetetlenül elevennek érezte magát. És minden éjszakával egyre hatalmasabbra nőtt benne a szenvedély.

Azt hitte, hogy a férfi szereti őt – mígnem azon az utolsó éjszakán Logan bevallotta neki, miért is feküdt le vele igazából: hogy az öccse elkerüljön egy rangján aluli házasságot. Aztán elhagyta őt, és a mesének ezzel hirtelen vége szakadt.

Gigi napokig várta, hogy visszajöjjön és megmondja neki, mennyire sajnálja, és hogy szereti. Milyen keveset tudott akkor még a férfiakról…

Amikor ősszel, két hónappal később felhívta a férfit, Logan meg sem várta, mit akar neki mondani, hanem kurtán közölte vele, hogy feleségül vette Noelle-t.

Pedig Giginek sürgős beszéde lett volna vele. De amikor Logan csak úgy letette a kagylót, rá kellett ébrednie, hogy egyes-egyedül csak magára számíthat ebben a nehéz helyzetben, és végtelen magány fogta el. Logan miatt évekig gyűlölte a férfiakat. Aztán valahogyan megkopott ez a gyűlölet.

És most minden átmenet nélkül itt áll előtte azzal a jéghideg kék szemével, és pimaszul méregeti minden porcikáját. Gigi nagy nehezen magához tért a kábulatból, és melle köré csavarta a törölközőt, amellyel a haját szárítgatta. Gondosan ügyelt rá, hogy elrejtse a hasán húzódó kis heget.

– Igazán kopoghattál volna!

– Kopogtam.

– Akkor várnod kellett volna, amíg válaszolok.

– Igaz. – Logan végre levette róla a tekintetét. Érdeklődve nézett végig az íróasztalon, amelyen rengeteg cédula, kartonlap és fénykép hevert szerteszét. – Igen, azt kellett volna tennem.

Logan is zavarba jött, amikor felfedezte az újságkivágásokat saját magáról, amelyek a gyászáról tudósítottak. Az egyik fotó nem sokkal Noelle halála után készült.

– Nem is gondoltam bele. Egyszerűen sejtelmem sem volt, hogy…

– Meztelen lehetek?

A férfi mérgesen nézett rá.

– Miért nem zártad be az ajtót? És hogy tudsz egyszerűen csak ott állni és mutogatni magad, mintha kifejezetten élveznéd, hogy ruhátlanul látlak?

– Te szemétláda! Nem az én hibám. Te lopakodtál be ide. Ráadásul épp akkor, amikor kijöttem a zuhanyzóból, ahová teljes joggal…

– Sajnálom. Igazad van!

– Még nem végeztem. Tájékoztatásodra közlöm, hogy már többször is tusoltam azóta, hogy kilenc évvel ezelőtt utoljára láttalak. És soha, még a háborús zónákban sem tört be senki a szobámba! Te viselkedsz illetlenül, nem én.

– Rendben. Már mondtad, ennyi elég.

– Nem, nem elég. Akkoriban szörnyen viselkedtél velem. És most is szörnyű vagy. Mindig olyan erőszakosan és gőgösen viselkedsz, mert a te szemedben csak egy szegény kis parasztlány maradok, amíg meg nem halok. És ez nem fog megváltozni, mindegy, mit csinálok.

Logan nagyot nyelt. Állkapcsán hevesen rángatózott egy izom.

– Rendben, meghallgattalak. Elmondtad a véleményedet.

A lány még mindig dühös volt, és zavarodott, de még így is feltűnt neki a férfi megváltozott külseje. Nem mintha azóta nem látott volna róla fényképeket az újságokban vagy az interneten. Logan befolyásos, gazdag ember volt. A felesége balesete és temetése elég témát szolgáltatott tavaly a sajtónak, és Gigi minden hírt elolvasott róla elejétől a végéig.

Ennek ellenére nagy különbség volt személyesen viszontlátni a férfit.

Jeges tekintettel végigmérte Logant. Semmi nem volt már benne abból a sovány fiúból, akit egykor szeretett, sem abból a falfehér arcú gyászoló férfiból, akiről az íróasztalon is ott hevert egy fotó, és aki majdnem felébresztette a részvétét. Logan felszedett néhány kilót, és ezáltal a férfiakra oly jellemző módon vonzóbbnak hatott, mint valaha.

Drága fehér inge szó szerint rátapadt a testére. Gigi nem tudta levenni a szemét edzett, izmos mellkasáról, válláról.

Sötétbarna haja talán rövidebb volt valamivel, de még mindig sűrű és ugyanolyan zilált, mint régebben.

Azokban, akik nem ismerték közelebbről, Logan tekintélyes, vagyonos üzletember benyomását keltette. Gigi azt kívánta, bárcsak ne ismerné jobban, ne ismerné a vad és veszélyes, sötét oldalát, amely a vonzó külső mögött rejtőzik.

Nagy nehezen az emlékezetébe idézte, hogy Logan Claiborne kifejezetten önző és lelkiismeretlen alak, és egy okos embernek távol kell tartania magát tőle.

Ennek ellenére a férfi jól festett. Túlságosan is jól. És ezt Gigi nem csak azért gondolta így, mert már jó ideje nem randevúzott senkivel.

Bos bácsinak néhány ponton igaza volt. Szerinte a gazdag emberek könyörtelenebbek és erőszakosabbak, mint az egyszerű halandók, és legszívesebben távol tartotta volna Gigit a Claiborne-öktől és a hasonszőrűektől.

– Nekik te csak egy lápi parasztlány vagy, egy játékszernél nem több. Az ilyen kislányokat odavetik a cápák elé, miután végeztek velük…

– Menj innen! – mondta Gigi halkan, de határozottan Logannek.

A férfi összefonta a karját széles mellkasán, és egy tapodtat sem mozdult.

– Csak miután beszéltünk.

– Ha azt hiszed, hogy majd egy szál törölközőben társalgást folytatok veled, mintha mi sem történt volna, akkor elment az eszed.

– Akkor öltözz fel! – Mivel a lány nem válaszolt, még hozzátette: – Még el is fordulok, és nem nézek oda, ígérem.

– Mintha bízhatnék a magadfajtában egy percig is.

A férfi megpördült, és kék szeme szikrázott a dühtől.

– Ha már témánál vagyunk: nem maradhatsz Belle Rose-ban. Békén hagyod a nagyapámat! Törékeny és öreg, könnyű zsákmány…

– Hallgass! És csak hogy tudd, három hónapos bérleti szerződésem van, meg leadási határidőm a kiadónál, és mindkettőt be fogom tartani. A nagyapád, akiért állítólag annyira aggódsz, ki volt éhezve egy jó szóra. – Rövid szünetet tartott. – És mivel szüksége van rám, és összebarátkozott velem, eszem ágában sincs elmenni.

– Csak kihasználod.

– Te aztán pontosan tudod, te, aki könyvet írhatnál erről a témáról. – Gigi nagy levegőt vett. – Hagyd el a lakásomat, vagy hívom a rendőrséget!

– Louisianában vagyunk. A rendőrség az én oldalamon áll. És mivel én nem írtam alá a bérleti szerződésedet, semmit sem ér az a papír. Most pedig öltözz fel, hogy elrendezzük ezt az egészet egyszer s mindenkorra.

– Már nem vagyok az a buta kislány, akit kilenc évvel ezelőtt becsaphattál. Már nem tudsz megfélemlíteni.

– Minden egyes pennyt visszafizetek, amit a nagyapámra költöttél, sőt még többet is.

– Pénz! Azt hiszed, hogy pénzzel mindent megoldhatsz?

– Ez sportszerűtlen, te is tudod.

– Ki is mondta az imént, hogy Louisianában mellette áll a rendőrség?

– Az alsó verandán várlak – felelte kelletlenül a férfi. A tartása merev volt, hangja jegesen csengett, és szó nélkül elhagyta a szobát.

Gigi odament az íróasztalhoz, és felvette a fényképet, amelyen Logan olyan szomorúnak és elesettnek látszott. Sokszor fotózott gyászoló embereket, és felismerte az igazi fájdalmat mások arcán. Nem akart erre gondolni, sem együttérezni a férfival, ezért inkább betette a fiókba a felvételt.

Hirtelen eszébe jutott, hogy nem is hallotta lemenni a lépcsőn Logant. Talán még mindig itt áll az ajtaja előtt? Vajon őt is ennyire felkavarta a találkozás?

Amikor végiggondolta, hogy esetleg megbánthatta a férfit, furcsa szúrást érzett a szívében, mint akkor, amikor először látta ezt a fotót Noelle halála után. Lehunyta a szemét, és ismét maga előtt látta Logan elkínzott, borús arcát, miután elmondta neki, hogy semmit nem jelent neki. Soha nem szerette, és csak azért lefeküdt le vele, hogy megmentse az ikertestvérét. Gigi sosem tudta meg, melyik volt igaz: a férfi kegyetlen szavai, vagy az elkínzott tekintete.

Mélyeket lélegezve győzködte magát, hogy csak a tények számítanak, vagyis hogy Logan elhagyta őt.

Amikor letette a törölközőt, tekintete a tükörképére esett. Egy darabig csak nézte a félhold alakú heget a hasán. És mint mindig, amikor eszébe jutott az a szörnyű éjszaka, végigfutott a hátán a hideg. Az volt élete legborzalmasabb éjszakája, amikor az életmentő császármetszés során elveszítette a fiát. Könnyek szöktek a szemébe, amikor halott gyermekére gondolt, akinek az apja még meghallgatni sem akarta, amikor beszélni akart neki a terhességéről.

Semmilyen körülmények között sem gyengülhet el Logan Claiborne-nel szemben!

Örökre végzett vele.

Logan dühös volt magára, amiért berontott a vendégházba, miután Gigi nem nyitott azonnal ajtót.

És persze Gigire is mérges volt. Miért állt ott pucéran, és árasztotta azt a finom jázminillatot? Olyan rémültnek látszott a finom kis arca, és közben annyira szép volt!

Amikor meglátta a lány rózsaszín mellbimbóján legördülő vízcseppet, ereiben vadul száguldani kezdett a vér. Még most is legszívesebben a falhoz nyomta volna Gigit, hogy ott helyben magáévá tegye. Újra ízlelni akarta az ajkát, nyelvével kényeztetni a mellbimbóját, és addig simogatni a legérzékenyebb pontját, amíg fel nem nyög a kéjtől. Igen, szeretett volna elveszni Gigi Bellefleurben.

Hogyan kötődhet hozzá még mindig ennyire? Miért nem tudja elfelejteni, ahogy szőke haja legyezőként terült szét a párnán, miután szeretkeztek? Mennyire szerette az ujját végighúzni a lány puha, telt ajkán! És minden éjszakával egyre jobban sajnálta, hogy a lány iránti szenvedélye minden csókkal és minden érintéssel csak nő, míg már sokkal jobban kívánta, mint Jake valaha is.

De a nagyapja azon a véleményen volt, hogy Gigi pontosan olyan, mint Jake anyja volt: szegény lány, aki arra törekszik, hogy másokon élősködjön. Hogy az orránál fogva fogja vezetni, akárcsak az anyja az apját, amíg az utolsó centjét is kiadja, és teljesen tönkre nem megy.

A nagyapja egyre csak azt szajkózta, hogy szigorúnak kell lennie vele, mert az apjával túl engedékeny volt, és emiatt a családi vállalkozás majdnem csődbe jutott. Nagyapja arra biztatta Logant, hogy okosan nősüljön, mert ezzel megmentheti a Claiborne Energyt. Áldozatot kell hozni, és rajta kívül senki más nem volt erre hajlandó.

– Ne okozz nekem te is csalódást, mint az apád és az öcséd – mondta neki az öreg, amikor Logan nem akart a nagyapja utasítására Jake és Gigi közé állni. Aztán a következő éjjel mégis elcsábította a lányt, és Jake – ahogyan kitervelték – rajtakapta őket az ágyban. Azonnal hátat is fordított az egész családnak, anélkül hogy érdekelte volna Logan indítéka.

Logan talán az elején még a nagyapja kívánságára cselekedett, amikor lefeküdt Gigivel, hogy megmentse a testvérét és a családját a csődtől, de nagyon hamar rájött, hogy magának akarja megszerezni a lányt. Ennek ellenére tisztában volt vele, hogy szakítania kell Gigivel, mert nem lenne jobb házastárs neki sem, mint Jake-nek.

Most viszont mintha Gigi beszéde választékosabb lenne, elvégre remek újságíró lett. De vajon jobban illik hozzá, mint akkor? A lány még mindig élesen kritizálja a fennálló rendet, lázadó és kalandor, miközben ő ízig-vérig konzervatív maradt. Te jó ég, Gigi nagybátyja mindig hajszálnyira egyensúlyozott a törvényesség határán.

De vajon ezek a különbségek valóban számítanak még a huszonegyedik században? Vagy a mély, szenvedélyes vonzódás, amelyet Gigi iránt érez, többet ér?

Nem. Megtanították rá, hogy a pénz, a neveltetés, a hatalom és a kötelesség, hogy az ember felelősséget vállaljon bizonyos pozíciókban, elválasztják a magafajta embereket a Gigi-féléktől. Szabályokat állít fel, és be is tartja őket; a lány és a nagybátyja nem ad a szabályokra. Giginek semmi sem szent. Még a halál sem. A könyvei és a fotói is ezt bizonyítják.

Pénzért készített egy olyan gyerekről fényképet, akit üldöztek a keselyűk, hogy sokkolja az ilyen iszonytató nyomorra szomjazó közönséget. Logant hébe-hóba még mindig kísértette ez a fotó. Hogyan tudna együtt élni egy olyan nővel, aki mások szenvedéséből él?

Amit a lány iránt érez, nem több puszta testiségnél. Nem hagyhatja, hogy a szenvedély eluralkodjon rajta, és megint kizökkenjen az élete a rendes kerékvágásból.

De az istenért, miért olyan lélegzetelállító ma is ez a Gigi, sőt még inkább, mint valaha? Miért elegendő egy kurta pillantás a lányra, hogy megsajduljon a szíve, és mély sajnálatot érezzen? Miért volt az az érzése, hogy életének legfontosabb éveit kegyetlenül elvették tőle?

Tépelődéséből a nyíló ajtó hangja riasztotta fel. A nagyapja jött be Noonoon karjára támaszkodva.

Igencsak meglepte Logant, mennyivel jobb erőben látja az öreget. Már nem az a törékeny vénember, aki alig egy hónapja a Baton Rouge-i kórházban feküdt, és könnyek között azt mondta neki, hogy legszívesebben meghalna. Utána kezdett Logan őrült keresésbe, hogy megtalálja számára New Orleansban a megfelelő otthont.

– Nagyapa! – ugrott fel Logan. – Hol van a járókereted?

– Mindig elbotlottam azzal az átokkal – dörmögte a nagyapja, és a hangja a régi, megszokott nyerseséggel csengett. – Gigi vette nekem ezt a botot. – Elengedte Noonoon karját, és felemelte a botot.

Gigi! Bár Logan örült, hogy a nagyapja sokkal jobban van, bosszantotta, hogy már a lány nevének hallatán is jóleső borzongás fut végig rajta. Remélte, hogy a többiek nem vették észre és nem vontak le belőle messzemenő következtetéseket…

– Gigi javasolta, hogy jobb lenne kerekesszéket használnom, amikor délutánonként sétálni megyünk. Nekem egyáltalán nem tetszik az ötlet, mert annyira vénnek nézek ki benne.

– Majdnem nyolcvanéves vagy.

– Gigi szerint az ember annyi éves, ahánynak érzi magát.

– Látnia kellett volna a kórházban.

– Örülök, hogy nem látott!

– Rendben. Nem akarok veled veszekedni, sem emlékeztetni a rossz időkre. – Logan szívélyesen megölelte a nagyapját. – Örülök, hogy jobban vagy. Sokkal erősebbnek látszol, és mintha híztál volna.

– Olyan étvágya van, mint egy farkasnak, amióta Gigi ragut főz neki, és a kedvencét, a csípős babot. Az a kislány mindig is szeretett főzni.

Az öregember kék szeme felcsillant, és elpirult.

– Nagyszerű teremtés. Új színt hozott az életembe. Szinte már örülök ennek az átkozott szélütésnek. Nem hiszem, hogy különben ennyire elkényeztetne.

Csillogó szeme és a mosolya tíz évet fiatalított rajta.

– Egyébként megkaptad a meghívásunkat?

– Meghívásunkat?

– Jövő vasárnapra, a nyolcvanadik születésnapomra. Csak mert nem is válaszoltál rá. Gigi szerint valószínűleg túl elfoglalt vagy, és nem tudsz eljönni. Szóval mi a helyzet?

– Nem kaptam semmiféle meghívást, tehát nem is tudok semmiféle buliról. És nincs is itt a határidőnaplóm.

– Akkor elveszett a postán – mondta Gigi a háta mögött tettetett vidámsággal.

Elveszett, na persze! A bűbájos boszorka kétségtelenül tudatosan kihagyott engem.

Logan megfordult, és ismét forró vágyakozás lett rajta úrrá, amikor egy bizsergető pillanatra találkozott a tekintetük. Szeme megakadt a rózsaszín pólón, amely annyira szűk volt, hogy kiemelte Gigi formás mellét, még szűkebb farmerja pedig lyukas volt a térdén.

Az ilyen pólókat törvényileg be kellene tiltani, különösen ha ilyen idomokat takarnak. A puha anyag izgatóan tapadt a domborulataira, akárcsak a nadrág az izmos kis fenekére. Nem mintha Logant meglepte volna a lány öltözéke. Visszafogottnak éppenséggel nem lehetett nevezni.

– Jake eljön a partira – fűzte hozzá gúnyosan a lány.

– Meghívtátok őt is? És engem nem?

– Még mindig vetélytársak vagytok?

– A pokolba is, nem! – Az ikertestvérével bonyolultabb volt a kapcsolata annál, mintsem szavakba lehetett volna önteni. – Miattad nem beszéltem vele már kilenc éve.

– Csak miattam? Milyen könnyen felejt az ember!

– Felhívtam, de nem akart velem beszélni.

– És rossz néven veszed tőle?

Gigi kérdése hirtelen Logan eszébe juttatta, miért is vesztek össze a testvérével.

– Bocsáss meg, nem akarok veled vitatkozni – visszakozott a lány. – Néhány héttel ezelőttig én sem tartottam vele a kapcsolatot. Orlandóban él, de ezt te is biztosan tudod… és azt is, hogy kirendeltséget nyitott az irodája New Orleansban a Katrina hurrikán után.

Persze hogy tudta! Jake, a sikeres floridai építész és építési vállalkozó ki akarta venni a részét New Orleans újjáépítéséből, miután két óriási hurrikán majdnem porig rombolta a várost. Nem mintha Jake vette volna a fáradságot, hogy felkeresse a bátyját. De Logan nem tehetett neki szemrehányást.

– Sajnáltam, hogy kilenc éve nem is beszéltünk egymással – mondta Gigi –, szóval egy nap egyszerűen felhívtam.

– És nem tette le?

A lány megrázta a fejét.

– Miért tette volna le? Semmi oka nem volt haragudni rám. Legalább fél órát beszélgettünk.

– Miről?

– Ha eljössz a partira, akkor megkérdezheted őt személyesen.

– Mint mondtam, először utána kell néznem a határidőnaplómban.

– Eljössz, ugye? – avatkozott közbe a nagyapja.

Logan úgy érezte, csapdába esett.

– Annyira szórakoztató volt megtervezni a partit, és Gigi olyan sokat fáradozott rajta – szólt bele Noonoon is. – Bemegyek és hozok neked meghívót.

– Már százan vissza is jeleztek – fűzte hozzá Gigi. – Jó részük a te barátod is. Olyan benyomást keltettem bennük, hogy a te ötleted volt az ünnepség.

– Az én ötletem? Milyen nagyvonalú vagy…

Mindhárman kérlelve néztek rá, és szemlátomást a válaszára vártak. Furcsa, milyen kemény tud lenni az üzleti életben, miközben a magánéletben, mihelyt a nagyapjáról van szó, rögtön engedékennyé válik.

– Na jó. Minden más program elé fogom helyezni a születésnapi bulidat. – Egy lélegzetvételnyi szünet után folytatta: – Gigi, vissza kell mennem New Orleansba. Még ma este. Megbeszélésem van.

– Alicia Butlerrel? A Butler Shipyardtól?

– Honnan az ördögből tudod? – csóválta a fejét Logan.

– Újságíró vagyok. És olvasom a pletykarovatokat.

A férfi ügyet sem vetett a válaszra.

– Beszélnünk kell a bérleti szerződésedről. Elhoztad magaddal?

– Sajnálom – mondta a lány a legcsekélyebb bűntudat nélkül. – Elfelejtettem.

Na persze! Szándékosan nem hozta magával a szerződést, csak hogy idegesítse.

– Akkor menj vissza érte!

– Rendben – susogta Gigi, és közben megnyugtatóan Noonoonra és Pierre-re mosolygott. Ám amikor indult volna, az órájára nézett.

– Ó, de kellemetlen! Úgy tűnik, hogy már össze is gyűltek a séta résztvevői. – Aztán megkérte Noonoont, hogy vigye el Pierre-t. – Szívesen tolnám saját magam, de Mr. Claiborne ragaszkodik hozzá, hogy megbeszéljük a bérleti szerződésemet. Mire véget ér a kis kirándulás, talán végzünk, és visszamehet New Orleansba.

Gigi édes mosolya feldühítette Logant.

Miközben az asszonyság és a nagyapja távozott, Gigi visszasietett a vendégházba a szerződésért. A férfi bősz pillantást vetett utána, de a tekintete lenyűgözve megpihent a lány fenekén.

Aznap már nem először fogadta meg, hogy összeszedi magát. Ha Gigi visszajön, ő olyan kérlelhetetlen lesz vele, hogy a lány azonnal nekiáll bepakolni a bőröndjét.

– Kétszeres összeget fizetek vissza, mint amit a hiszékeny nagyapámnak fizettél, ha most összetéped ezt az értéktelen papírt, és holnap reggel kiköltözöl.

Logan kicsit megkönnyebbült, amikor Gigi, aki vele szemben ült a verandán, nem szólt semmit, hanem a homlokát ráncolva elgondolkozott a férfi nagyvonalú ajánlatán. Aztán mosolyogva felnézett a bérleti szerződésből, és olyan édesen elpirult, hogy Logan legszívesebben megsimogatta volna. A pimasz szikra a szemében persze intő jel lehetett volna.

– Ha lefekszem veled, úgymond a régi idők emlékére, akkor itt maradhatok? – A hangja egy kicsit remegett, de a javaslata zene volt a férfi füleinek, és leírhatatlan érzéseket keltett életre benne.

– Micsoda? – Önkéntelenül is Gigi mellére tapadt a tekintete. Átkozott kis boszorkány!

A lány nevetett.

– Nicsak, még a füled is vörös lett! Vajon miért? – Mert olyan forróság öntötte el, mint egy vulkánkitörés. – És ne bámuld a mellemet! Csak vicceltem, oké? Olyan mérgesnek és feszültnek látszottál, gondoltam, jót tenne egy kis tréfa.

– A helyedben én ilyennel nem viccelődnék – szidta meg a férfi.

– Miért nem? Mert mérges vagy, hogy nagyon is szívesen lefeküdnél velem?

– Nem akarok lefeküdni veled. – Még saját magának is idegenül csengett a hangja, talán mert összeszorította a száját.

– Jó. – Hallatszott, hogy Gigi egy szavát sem hiszi. – Mert én sem akarok veled. Szóval nem jelentünk egymásra veszélyt. Neked ott van a csinos Alicia, és nekem is van elég elfoglaltságom.

– Nincs is barátod?

Ezt most meg mi az ördögért kérdezte meg? Semmi köze hozzá, van-e bármiféle kapcsolata.

– Baj lenne?

– Hagyd ezt abba!

– Akkor kérdezek, amikor akarok. Nincs jogod előírni nekem, mit tegyek.

– Nem is akartam. Sosem voltunk annyira fontosak egymásnak.

– Jó tudni.

– Szeretném, ha eltűnnél a birtokomról. Ha nem egyezel bele a feltételeimbe, felhívom az ügyvédemet. Hidd el nekem, a per a bérleti szerződés miatt sokkal többe kerülne neked, mint amennyit ér. Tehát ha okos vagy, elfogadod az ajánlatomat.

– Úgy tűnik, hozzá vagy szokva, hogy utasítgasd az embereket. Tudod, majdhogynem sajnállak. Kilenc év alatt semmit sem fejlődtél. Persze gazdagabb lettél, ezért sok ember valószínűleg sikeresnek tart. De fogadni mernék, hogy megközelítőleg sem vagy olyan boldog és elégedett az életeddel, mint ahogy előadod. Különben nem próbálnál engem piszkálni. Hazugságban élsz, Logan Claiborne, és én azon kevesek közé tartozom, akik ezt tudják. – Nagyot sóhajtott. – Ezért akarod, hogy elköltözzem. Nem akarsz szembesülni az igazsággal, hogy ki is vagy valójában, és mit is érzel igazából. Pajzsként használod a pénzedet, amellyel bármit elháríthatsz, aminek köze van a valós életedhez… mint engem is.

– Légy észnél, és tépd össze a szerződést! Mondd egyszerűen, hogy elfogadod a pénzt.

– Különben mit teszel? – Amikor a lány végigfuttatta a nyelvét alsó ajkán, és az csábítóan, nedvesen csillogott, Loganben valami életre kelt, ami kilenc évig a felszín alatt szunnyadt, és olyan erőt szabadított fel benne, amelynek a létezéséről fogalma sem volt.

Hirtelen megragadta Gigi vállát, felhúzta a karosszékből, és magához ölelte.

– Nem kellett volna visszajönnöd. Nem kellett volna megint felizgatnod.

– Szóval mégis akarsz engem, legalábbis egy kicsit – suttogta a lány. – Ezért félsz tőlem annyira?

– Nem félek. De most menned kell – szűrte összeszorított fogai között Logan, miközben még jobban szorította Gigit. – Ez mindkettőnk érdeke.

– Csakugyan? – A lány egy pillanatra elhallgatott. – Önnek, Mr. Claiborne és nekem már ezer éve semmi közünk egymáshoz. Aminek egyébiránt nagyon örülök.

– A pokolba veled!

– Szeretnék itt maradni, és itt is maradok, amíg úgy nem döntök, hogy elköltözöm.

– Ha elég okos vagy…

– Akkor mit teszek? Elmegyek, mielőtt még az ágyamba csallak? – nevetett fel Gigi.

Könnyű szél suhant át a verandán, és a lány szőke fürtjei meglibbentek a halántéka mellett. Olyan átkozottul érzéki volt, hogy Logan elveszítette a beszélgetés fonalát. Hogy tudna józanul gondolkodni, karjában a lánnyal? Így, hogy közben nekinyomja a mellét? A samponillatú hajával és a jázminillatú bőrével? Félig nyílt ajkával, mely túlságosan közel van az övéhez? És akkor még olyanokat mond neki, amikkel szándékosan kísértésbe viszi.

Igen, igaza van Giginek. Logan arra vágyott, hogy a lány ismét meztelenül és kéjesen hánykolódjon alatta.

Ilyen vad gondolatokkal a fejében vette birtokba a száját. Fogalma sem volt, mennyi ideig tartotta a lányt a karjában, arról meg végképp nem, honnan vett erőt, hogy végül eltolja magától, mielőtt késő lenne.

Zihálva nézett rá. Nem sok hiányzott, hogy becipelje a vendégházba, és vadul, féktelenül magáévá tegye, nem olyan gyengéden, mint az első éjszakán.

Amikor bűntudatosan a lány tekintetét kereste, észrevette, hogy az izgalomtól az ő teste is lángokban áll. Az arca kipirult, az ajka megduzzadt, kavargó érzései kiültek az arcára.

– Még mindig gyűlöllek – mondta Gigi. Közben szaporán lélegzett, melle emelkedett-süllyedt, ami újabb merénylet volt a férfi önuralma ellen.

– Én még jobban gyűlöllek, mint Jake. Gyűlöllek azért, amit elkövettél ellenem. Gyűlölöm a férfit, aki voltál, de a legjobban azt, aki ma vagy. Egy fikarcnyit sem javultál azóta. És gyűlöllek azért is, amit az előbb tettél. Mindig elveszel valamit, de nem adsz semmit.

Akkor miért nyalja meg az ajkát, mintha megint érezni akarná a csókomat? – futott át Logan agyán.

– Rendben – suttogta, és még jobban megvetette magát. – Akkor összpontosíts csak a gyűlöletedre! Talán akkor átvészeljük az egészet, anélkül hogy újra a feje tetejére állítanánk az életünket.

– Én meg azt hittem, én vagyok az egyetlen, aki szenvedett. Tévedtem volna?

Mivel Logan tartott tőle, hogy önuralma utolsó morzsáját is elveszíti, elfordult és lerohant a veranda melletti rámpán, amelyet Gigi építtetett. Aztán a ház mögé sietett, és a nagyapja után kiáltott.

A lány is leszaladt, éppen amikor a mosolygó Pierre félbeszakította a sétát, hogy meghallgassa az unokáját.

– Ideje visszamennem – rázta meg Logan a nagyapja kezét.

– Akkor végeztél Gigivel? Befejezheti velem a sétát?

– Igen – dörmögte Logan. – Végeztem vele.

– Csodálatos. Akkor folytassuk a sétát! – Gigi hangja olyan vidáman csengett, hogy Logan még jobban dühbe gurult, de továbbra is barátságosan mosolygott. A lány kétségtelenül azt hiszi, hogy győzött.

Egy pillantásra sem méltatta Gigit, amikor az odament Pierre-hez. Még a látogatókra sem nézett rá, akik összegyűltek a körülöttük. Ők azonban valamit megérezhettek a feszültségből, mert kíváncsian néztek egyikükről a másikra.

Amikor Logan búcsúzóul biccentett a nagyapjának, elhatározta, másnap reggel utasítja Daniel Hayest, az ügyvezetőt, hogy uszítsa rá Gigire az egész jogi osztályt. Végtére is a vendégház a Claiborne Energy tulajdonába tartozik.

Bosszúsan felnézett. Egy ilyen támadást nem sokáig bírna a lány. Nagyon hamar megszabadulhat tőle.

2. FEJEZET

Logan, aki az álmatlanul töltött éjszaka után fejfájással ébredt, már nem sokkal hat után bent volt az irodájában. Néhány órán keresztül a Butler Shipyarddal küszöbönálló cégegyesítésen dolgozott.

Az első jelei annak, hogy Gigi válaszcsapásra készül, kilenc előtt jelentkeztek. Logan éppen Danielhez igyekezett megbeszélésre, miután részletesen kivesézte az ügyvédeivel a lány törvénytelen bérleti szerződését és a lehetséges stratégiát, amikor felhívta a titkárnője.

– Nem egyszerű hívásról van szó – magyarázta Mrs. Dillings, miután a főnöke leteremtette, hogy ne zavarja. – Azt gondoltam, tudni akarja, hogy itt van a nagyapja. Főleg hogy tegnap volt nála.

– Itt? New Orleansban?

– Igen. Az irodájában. És ha szabad ilyet mondanom, egyáltalán nem tűnik olyan elesettnek, ahogy ön jellemezte. Eltekintve attól, hogy egy kicsit sántít, nem látszik rajta, hogy szélütése volt. És feltétlenül beszélni akar önnel. Azonnal, ahogyan ő mondta. Az arckifejezéséből úgy látom, valami nagyon komoly dologról lehet szó.

Naná, hogy látja rajta… Végtére is Pierre volt nagyon sokáig a főnöke. Mrs. Dillings nyilván biztos volt a cégnél betöltött helyében, különben nem merészelt volna ilyen megjegyzést tenni.

– Azonnal megyek. Kérdezze meg, kér-e valamit… teát, fánkot… A csudába is, rendeljen neki egy tucat fánkot!

– Egy bájos kísérővel jött, Bellefleur kisasszonnyal.

Amikor meghallotta Gigi nevét, rögtön maga előtt látta a lány szép mellét. A fejfájása még jobban felerősödött. Újra elfogta az a lázas nyugtalanság, amely egész éjjel megakadályozta az alvásban.

– Bellefleur kisasszony már kért egy egész tálcával. Jó sok porcukorral szereti.

Miközben üveges tekintettel kibámult az ablakon, hirtelen maga előtt látta a tizennyolc éves Gigit, ahogy vele szemben ül egy kávézóban, és lenyalja a hüvelykujjáról a porcukrot. Ahhoz a délutánhoz még más édes emlékek is kötődtek…

Miután letette a telefont, fel-alá kezdett járkálni, mielőtt Hayeshez fordult volna, aki kényelmesen hátradőlt a fekete bőrfotelban.

– Itt van.

– Kicsoda? – A barátja mosolyogva nézett rá.

– Gigi! – förmedt rá Logan.

– A mi híres Bellefleur kisasszonyunk. – Hayes fürkész tekintettel előredőlt. – Akkor nem sok időre volt szükségük az ügyvédjeinknek. Alig tettük le a telefont, a vádlott már meg is jelent, hogy képviselje az ügyét – szélesedett ki a mosolya.

– Nyilván nem érték el az ügyvédek. Mivel itt van, és nem Belle Rose-ban.

– Lassan az az érzésem támad, hogy van valami a te Gigidben.

Természetesen van valami egy olyan nőben, aki elég vakmerő ahhoz, hogy háborús területeken vásárra vigye a bőrét.

– Nem az én Gigim!

– Ha te mondod – vont vállat Hayes. – De persze folyton róla beszélsz. Semmi és senki, még a feleséged sem terelte el ennyire a figyelmedet.

– Mert a nagyapámat használja arra, hogy a közelembe férkőzzön.

– Micsoda piszkos trükk!

– Egy csomót ismer.

Hayes, a legjobb barátja, főiskolai szobatársa, cége ügyvezetője kemény volt, mint az acél. Még Logannél is keményebb. Ezért is alkalmazta. Csak az volt a gond, hogy Hayes, aki hihetetlenül kíváncsi is volt, most leplezetlen érdeklődéssel figyelte őt.

– Oda kell mennem.

– De hát azért vontad be az ügyvédeinket, hogy ne kelljen személyesen foglalkoznod vele. Miért nem küldöd oda Abe-et? Azt mondtad, hogy nem akarod bepiszkítani a kezed. Hogy az egész csak holmi jelentéktelen magánügy.

– Így van, ezt mondtam.

Hirtelen túlságosan is személyesnek tűnt az egész ügy, hogy másnak átengedje. Még az ügyvédeknek sem, akiknek Abe volt a főnöke.

– Tudod egyáltalán, mennyire utálom, ha tőlem idéznek?

Hayes felnevetett.

– Nem így vagyunk vele mindnyájan? Szólj, ha van valami fejlemény. Szeretném tudni a második menet eredményét. A te Gigid sokkal érdekesebb, mint a fúzió a Butler Shipyarddal. Egyébként lassan felmerül bennem a kérdés, hogy Mitchell Butler tényleg őszinte-e hozzánk. De pillanatnyilag ez még csak megérzés.

– Derítsd ki!

Logan szíve meglódult, amikor becsukta az irodája ajtaját, és látta, hogy Gigi és a nagyapja szorosan egymás mellett ül, és élvezi a fánkból és kávéból álló rögtönzött uzsonnát, ügyet sem vetve a sok morzsára.

Évek óta nem látszott az idős férfi ilyen boldognak, és ennek Logan nagyon örült volna, ha bízik Gigiben. De hogyan érzi majd magát a nagyapja, ha Gigi befejezi a könyvét, aztán megint kockáztatja az életét néhány fotó miatt? A lány igazi kalandor, nem olyan nő, aki idős emberekről gondoskodik.

Logan leült az íróasztalához, és a házi telefonon megkérte a titkárnőjét, hogy ne kapcsoljon be semmilyen hívást. Amikor felnézett, megállapította, hogy a nagyapja feléje fordította a székét.

Amikor a homlokát ráncolta, Logan még mélyebbre csúszott a karosszékben. Senki más nem tudta elérni a puszta homlokráncolásával, hogy négyéves kisgyereknek érezze magát, csak a nagyapja, aki felnevelte. Milyen gyakran állt pontosan ebben az irodában, amikor még a nagyapjáé volt, és valami gyerekes csínytevés miatt várta a fejmosást!

Most pedig csak Gigit látta, a falatnyi pólójában és a szűk, fekete farmerjában, ragacsos ujjaival, amelyeket a legszívesebben Logan maga nyalogatott volna tisztára. A legcsekélyebb mértékben sem illett a visszafogott irodába.

Vajon mindig ilyen feltűnő ruhákat visel? Van neki egyáltalán egyszerű ruhája is? Vagy hagyományos nadrágkosztümje? Vagy egyszerű fekete cipője, amely elrejtené a rikító rózsaszínre festett lábkörmét, amely amúgy hihetetlenül izgató?

A férfi még élénken emlékezett a lány meztelen lábára. Miután lefeküdtek egymással, Gigi szeretett elnyújtózni rajta, közben a talpát rátette a férfi lábára. Te jó ég, mennyire imádta, amikor a lány rajta feküdt, és ő azt várta, mi lesz a következő lépés!

Gigi haja ezen a reggelen vad fürtökben táncolt a vállán. Logan nem szerette, ha a barátnőinek kócos a haja… általában. Kivéve közvetlenül szex után. Most mégis izgatott volt, és nem a lány haja miatt.

Megpróbált a nagyapjára összpontosítani.

– Feldúltnak tűnsz, nagyapa. Miért jöttél ide?

– Talán nem tesz jót nekem, ha állandóan Belle Rose-ban ücsörgök. Mindig is a tettek embere voltam.

– Igen, az voltál.

– Azért vagyok itt, mert jóvá akarom tenni néhány hibámat.

– Például?

– A múltban igazságtalan voltam Gigivel. És te is.

– Milyen értelemben? – kérdezte halkan Logan.

– Tudod nagyon jól. De vállalom a teljes felelősséget. Nagyon dühös voltam Bosra, és elcsüggesztett, hogy az apád csődöt mondott. Nem akartam, hogy Gigi elcsábítsa Jake-et, és hozzámenjen feleségül. Fogalmam sem volt, milyen következménnyel járna, ha Bos unokahúga beházasodna a családunkba. Egy fikarcnyit sem bíztam meg benne. Ezért kértelek meg, hogy lépj közbe, és mentsd meg a testvéredet, akit bárki könnyebben elcsábít, mint téged.

Ha tudná!

– És mivel felbujtottalak, Gigit olyan mértékben megbántottuk, hogy elmenekült, és veszélyes foglalkozásba vetette magát. Távol tartotta magát innen, egészen eddig.

– Mindezt ő mesélte neked?

– Igen, tegnap este alaposan elbeszélgettünk. Szeretne hazatérni. Megbocsátott nekem, ahogy ő mondta. Sőt Jake-et is rábeszélte, hogy jöjjön vissza, amit a szélütésem óta annyira szerettem volna. Te meg hálából ki akarod tenni a szűrét.

Ez után a dicshimnusz után Logan ösztönösen a lányra nézett. Dús fürtökkel keretezett finom arca feszültnek tűnt. A férfi figyelmétől fülig pirult, és lesütötte a szemét.

– Ha jók az információim, Belle Rose nem az otthona, és soha nem is volt az. Máshol kell lakást keresnie. Nagyapa, nem hiszem, hogy jó hatással van rád… a mostani állapotodban.

– Ezt én jobban meg tudom ítélni. Már nem az az ember vagyok, aki egykor, és Gigi sem az, akinek tartottam.

Logan nagyot nyelt. Bűnösebbnek érezte magát, mint valaha, és az sem segített, hogy látta, Gigi keze remeg.

– Szeretném, ha engednél, és itt maradhatna… a közelemben – kötötte az ebet a karóhoz a nagyapja.

Logan még egy pillanatig nézte a lány sápadt, megviselt arcát. Különös módon megindította a nagyapja kérése, és hozzá hasonlóan ő is szégyellte magát az évekkel ezelőtt történtekért.

De nem teheti meg nem történtté a múltat. Jake elment, mert dühös volt, amiért a bátyja a nagyapjuk uszítására lefeküdt Gigivel. Logan megpróbálta akkoriban megmagyarázni a testvérének, mit miért tett.

– Nagyapa úgy gondolja, hogy a családunk nem engedhet meg magának még egy olyan házasságot, mint a szüleinké volt. Mivel tudta, hogy nagy valószínűséggel feleségül akarod venni Gigit, engem bízott meg vele, hogy elcsábítsam. Hogy megmentselek a házasságtól, Jake.

– Mi vagy te? A segédje? Gigi nem ezt érdemli. Elegem van ebből a családból, elmegyek. Jó messzire.

Búcsúzóul behúzott a bátyjának egy balhorgot. Logan azóta nem is látta.

Hirtelen szörnyű fájdalom lett úrrá rajta a régmúlt történései miatt. Cserben hagyta Gigit, vak volt, és ostoba. Bebeszélte magának, hogy Jake-ért teszi. Meg a nagyapjáért. A családjáért. Sőt magáért Gigiért, mert a lány csak boldogtalan lenne az ő zárt, maradi világukban. Egyfolytában azzal nyugtatgatta magát, hogy helyesen cselekedett. A pokolba is, annyira biztos volt a dolgában!

De valóban kijelentheti, hogy tisztességesen viselkedett Gigivel szemben?

Lehunyta a szemét, és nagy levegőt vett.

– Mindig számítottam rád – mondta Pierre. – Mindig vigyáztál a testvéredre, mintha te lettél volna az idősebb és az okosabb. Mivel bíztam benned, miután Jake elment, egy centet sem kapott tőlem, és rád bíztam a Claiborne Energy vezetését. Jól gazdálkodtál a családi vagyonnal. Büszke voltam rád, fiam. Akkoriban csak ez számított.

– És most?

– Kilenc éve semmit sem hallottam Jake-ről, és Gigi most mesélte, hogy jól van. Miután elment otthonról, továbbtanult, és fantasztikus sikereket ér el Floridában és New Orleansban.

– Megpróbáltam elmondani neked…

– A szélütésem előtt csökönyös szamár voltam. Hallani sem akartam róla, igaz? Most, hogy ilyen jó dolgokat tudtam meg róla, felébresztette a bűntudatomat. Megpróbáltalak megtanítani rá, hogy ugyanolyan legyél, mint én, de ez hiba volt. Az elmúlt hónapban, amikor olyan gyengének, öregnek és haszontalannak éreztem magam, végre megértettem, hogy az unokám többet ér bármilyen vagyonnál. Nem lett volna szabad összeugrasztanom téged az ikertestvéreddel, és nem kellett volna utána kitagadnom őt az örökségből, csak mert dühös voltam rá. És most… mivel Gigi rábeszélte Jake-et, hogy eljöjjön a születésnapi partimra, szeretném ezt viszonozni, és megengedni, hogy Gigi a vendégházban lakjon.

– Eszedbe jutott valaha is, hogy Jake azért lehet olyan sikeres, mert megmentettük Gigitől? Amennyire téged is a kisujja köré csavart, amióta visszajött, lassan azt gondolom, hogy akkoriban nagyon is jól ítélted meg őt.

Gigi felháborodottan felpattant.

– Nem tudom és nem is akarom ezt tovább hallgatni. Kint megvárlak, Pierre. És miattam ne aggódj, nem kell megvédened. – A