AMTAK E-KÖNYVEK

BENEDEK ELEK

KÉT TÖRTÉNET A TATÁRJÁRÁS IDEJÉBŐL

AMTAK Bt, 2023

Cop. AMTAK Bt, 2023

Sorozatszerkesztő: Varsányi József

Grafikai tervező: Vári Gabriella

ISBN 978-615-6632-70-8

Kiadó: AMTAK Bt, 2040 Budaörs, Semmelweis u. 6/B

+36 20 218 6762 amtakbt@gmail.com www.amtak.hu

Látogasson el megújult honlapunkra, ahol rengeteg új kiadvány várja nagy árkedvezményekkel!

Próbálja ki pendrive-könyveinket is! Minek rakná tele lakását zsúfolt könyvespolcokkal, ha egy albumban elfér egy teljes könyvszekrény anyaga? Bármikor elővehető, könnyen kezelhető, és nem foglalja a tárhelyét sem. Kiadónktól rendelve egységesen 2.500-3000 Ft/db, amin elfér akár sokezer oldal, és az ár tartalmazza a postaköltséget is. Laptopról vagy megfelelő csatlakozóval telefonról is olvasható.

Készült: AMTAK Bt, Budaörs

BENEDEK ELEK

KÉT TÖRTÉNET
A TATÁRJÁRÁS IDEJÉBŐL

Tartalom

BENEDEK ELEK

KÉT TÖRTÉNET A TATÁRJÁRÁS IDEJÉBŐL

BENEDEK ELEK

KÉT TÖRTÉNET A TATÁRJÁRÁS IDEJÉBŐL

Csala vitéz

I.

II.

III.

IV.

V.

Rab Biró Gábor

Csala vitéz

I.

A Rika-erdőbe vezetem az olvasót, abba a ma már ritkás, hajdan sűrű rengeteg erdőbe, hol - a népmonda szerint - Atilla hun király oly szívesen pihent meg a nagy csaták után. Ritka egy nevezetes erdő ez a Rika. Csaknem két egyenlő részre osztja a Székelyföldet: a Rikán belől, az ország keleti határán Háromszék- Csik vármegye, a Rikán kívül, nyugatra Udvarhely- és Maros-Tordamegye. Rikán belől és Rikán túl: így nevezik a Székelyföld e ketté szakított részét s feltűnő különbségek választják e két föld népét is, különösen nyelv dolgában. A Rikán kívül lakó székelyek szeretnek ö-vel beszélni (embör, kendör), a Rikán belőliek ė-vel (embėr, kendėr) s míg a Rikán kívüliek azt mondják: én is elmönyök, a Rikán belőliek így mondják; én is elmėnyėk. Valóképpen az is és az ės a választóvonal.

A régi világban bizony vajmi keveset érintkezett a Rika-erdő által kettéválasztott nép. A Rika lett volna a legegyenesebb összekötő út, ám a sűrű rengetegben legföljebb csak gyalog-ösvények voltak. S a ki neki indult ennek az erdőnek, az mielőtt útra kelt, megírta a végrendeletét. Tele volt az erdő zsiványokkal. Így volt ez még a most elmúlt század első felében is, míg országútat nem vágtak az erdőn át s azt a beláthatatlan sűrű rengeteget meg nem ritkították.

Bármerre járunk a Székelyföldön, mindenfelé váromladékokba ütközik a szem. Néhol még állanak is a várfalak, egy-egy toronynak, bástyának romja messziről hirdeti, hogy hajdan a székely nép élete örökös védekezés volt mindenféle ellenség ellen. De sok várnak már a romladéka sincs meg: régi írás és szóhagyomány őrzi az emléköket. Magában a Rika-erdőben három vár állott, mint megannyi őrszem. Nemcsak úgy találomra építették e várakat. Mind olyan hegytetőket szemeltek ki az egész Székelyföldön várak építésére, hogy egyikről a másikra hírt lehetett adni óriási tüzekkel az ellenség közeledtéről. A Rika-erdő három vára összekötötte egymással a Rikán belől és kívül emelkedő várakat s jöhetett az ellenség bármely irányból, észrevétlen nem surranhatott be az erdős, hegyes, szűk völgyes Székelyföldre: a magas hegyek tetején őrködő várakról messze földet beláthatott a szem minden messzelátó nélkül. Így állott őrt a Rika három vára: a Hagymás, a Kustály és Atilla vára s mikor nyugot felől a bágyi várban fellobogott a jeladó tűz, vagy kelet felől a Tiburczvárban, a Rika környékén lakó nép tudta már, hányadán van.

Minekelőtte történetünkbe fognánk, tekintsünk körül ebben a nevezetes erdőben, melyhez regéknek, mondáknak és valóságos történeteknek nagy sokasága fűződik. A Hegyestetőn állott Atilla vára s a hagyomány szerint itt halt meg Atilla első felesége, Réka királynő. Itt alussza örök álmát, a Rika patak partján, óriási mészkő alatt, melyet Atilla a Hegyes-tetőről hengeríttetett le a szűk völgybe, éppen a sír fölé s a rabszolgáknak, kik a királynét ide temették, meg kellett ölniök egymást, hogy soha senki ne tudja, hol fekszik a királyné az ő hármas koporsójában. Vas volt a belső, ezüst a középső, arany a külső. S mi temérdek kincs benne! Így hitte, így beszélte a nép, de bizony a hármas koporsónak híre-nyoma sincs.

Kustály vára még régibb volt Atilla váránál is. Ezt már nem is emberek, hanem óriások építették a háromezer lábnyi magas Lapiás nevű hegytetőre. De rég lehetett ez! Víz borította a hegyek alját, a völgyeket, ember ott nem járhatott. Az óriások is csolnakokon jártak egymáshoz. Mert Kustály várán kívül még többet építettek ők: a bágyi várat, a Hagymásvárat, sőt beszélik, hogy Atilla várát is az óriások építették. Később, mikor a tenger víze útat tört magának a verestoronyi szoroson át, megmozdultak a "földi férgek" is: az emberek, s egyszerre csak azon vették magokat észre az óriások, hogy a várak környékét élesre faragott fákkal felhasogatják azok az apró teremtmények. Nem tetszett ez az óriás király leányának. Minek hasogatják fel azokat a virágtermő völgyeket, hegyoldalokat? Fogta magát, lement a völgybe s a szántó-vető embereket fölszedte a kötényébe, de föl még az ekéiket, a lovaikat is, fel azokat a földhasogató szerszámokat is s nagy diadallal vitte föl az atyjához: Nézze, apámuram, összefogdostam ezeket a férgeket, többé nem csúfítják el az én virágos rétemet. De az öreg óriásnak több esze volt. Megdorgálta a leányát.

- Látod, látod, nem tudod, mit cselekszel. Ők is Isten teremtményei, mint mink. Nekik is élniök kell. Aztán az csak az igazi szép növevény, a mi az ő munkájok után terem. Szép is, hasznos is. Vidd vissza, leányom, a honnét elhoztad őket, hadd folytassák munkájokat.

A leány megszégyelte magát, visszavitte a szántó-vető embereket s attól kezdve nagy kedvvel szemlélte azok munkáját.

Ott a vár alatt terül el egy nagy kopár oldal. Piritó a neve. Mért hívják Piritónak? Azért, mert a míg az óriások a völgykatlanokból kijöttek, a meredek hegyoldalon ugyancsak kipirultak a fáradtságtól. Pedig ők nagy területet léptek át egyszerre! Hát aztán az ember hogyne pirulna ki. Csak próbáljátok meg, ha valaha erre jártok s kedvet kaptok látni Kustály várának romjait.

Mindenütt emlék, régi idők emléke. Kustály várától alig kétezer lépésre van a Kakasbarázda, mely az óriások ösvénye volt. Ennek az ösvénynek közelében néhány száz négyszög-öl terület, hol sem fű, sem fa, sem virág nem tenyész, hol még a hó sem áll meg: az örök terméketlenség pusztája ez. Örök időkre kiperzselődött mindenféle növevénynek a gyökere, mivelhogy az óriásoknak itt volt a tüzelő helye...

De mi volt ez a Kakasbarázda? Nyilván egy része annak az óriási útnak, mely egész Erdélyt átszelte s melynek vidékenként más-más neve volt. Mindenütt a várak mentén húzódott ez az út: összekötő láncz a várak között. Néhol Ördög árka, máshol Ördög útja, s több eféle neve volt ez útaknak, a szerint, hogy a nép kinek tulajdonította ez útrészek építését.

A tizenhetedik században, a mely időre esik a mi történetünk, már romladék a Rika mind a három vára. Kóbor tatárcsapatok húzódnak meg a sűrű rengetegben, innét csapnak ki a környező falukba s ha sikerült megrakodniok zsákmánynyal, ide húzódnak vissza: itt élhettek háborítatlanul. Később, a tizennyolczadik században s még a tizenkilenczediknek is az első felében szökevény katonák s a törvény emberei elől egy s más okból bujdokolók menedéke a Rika. Ezek hűségesen követték a tatárok példáját. Ők is ki-kicsaptak a szomszédos falukra, raboltak, gyilkoltak s a kereskedő emberek, kik a Rikát el nem kerülhették, csak nagy tömegekben vonulhattak át a különben is nehezen járható útakon s rendszerint katonai kísérettel. Egy-egy ilyen átvonulás ritkán esett meg - háború nélkül. Mert valóságos háború folyt a vakmerő rablók és az utasok közt.