Karen Hao

Az AI birodalma

Álmok és rémálmok
Sam Altman OpenAI-jában

– részlet –

A fordítás az alábbi kiadás alapján készült:
Karen Hao: Empire of AI – Dreams and Nightmares
in Sam Altman’s OpenAI, Penguin Press, New York, 2025

Copyright © 2025 by Karen Hao

Hungarian edition © HVG Könyvek, 2025
Hungarian translation © Bata István (Prológus, I. rész), 2025
© Moldvay Tamás (II. rész), 2025
© Gyárfás Vera (III–IV. rész, Epilógus), 2025

Fordította Bata István, Moldvay Tamás, Gyárfás Vera

ISBN 978-963-565-737-7

Tartalom

A szerző megjegyzése

Prológus – Hatalmi harcok

I. RÉSZ

1. fejezet – Isteni jog

2. fejezet – Civilizációs küldetés

3. fejezet – Az idegközpont

4. fejezet – A modernség álmai

5. fejezet – Az ambíció mértéke

II. RÉSZ

6. fejezet – Felemelkedés

7. fejezet – Foglyul ejtett tudomány

8. fejezet – A kereskedelem hajnala

9. fejezet – Katasztrófakapitalizmus

III. RÉSZ

10. fejezet – Istenek és démonok

11. fejezet – Csúcspont

12. fejezet – A kifosztott Föld

13. fejezet – A két próféta

14. fejezet – Megváltás

IV. RÉSZ

15. fejezet – Ügyes húzás

16. fejezet – Kalandregény

17. fejezet – Elszámolás

18. fejezet – A birodalom receptje

Epilógus

Köszönetnyilvánítás

Jegyzetek

Az egykori, a jelenlegi és a jövőbeni családomnak.

Azoknak a mozgalmaknak szerte a világon,
amelyek elutasítják a bőség nevében történő kizsákmányolást

Azt mondják,‍¹ hogy magyarázni annyit tesz, mint kimagyarázni. Ez a maxima sehol sem igaz annyira, mint a számítógépes programozásban, különösen az úgynevezett heurisztikus programozás és a mesterséges intelligencia terén. Ezeken a területeken ugyanis a gépek olyan csodálatos módon viselkednek, ami sokszor még a legtapasztaltabb megfigyelőt is elkápráztatja. Ám amint egy adott program lelepleződik, ahogy a belső működését érthető szavakkal elmagyarázzák, a varázsa szertefoszlik; már csak eljárások puszta gyűjteményeként jelenik meg, amelyek mindegyike teljesen átlátható. A megfigyelő azt mondja magában: „Ezt én is írhattam volna.” Ezzel a gondolattal a kérdéses programot az „intelligens” polcról átteszi a kuriózumok számára fenntartott polcra, amelyeket csak olyan emberekkel vitat meg, akik nála kevésbé felvilágosultak.

Joseph Weizenbaum, az MIT professzora,
az első chatbot, az ELIZA feltalálója, 1966

„A sikeres emberek cégeket alapítanak. A még sikeresebbek országokat. A legsikeresebbek vallásokat.”

Ezt Qi Lu programozótól hallottam; azt nem tudom, eredetileg ki mondta, mindenesetre elgondolkodtatott – a legsikeresebb alapítók nem cégeket akarnak alapítani. Az ő küldetésük, hogy valami olyasmit hozzanak létre, ami közelebb áll a valláshoz, és egy ponton kiderül, hogy ez úgy érhető el a legkönnyebben, ha céget alapítanak.‍²

Sam Altman, 2013

A szerző megjegyzése

A könyv alapjául mintegy 260 emberrel készített több mint 300 interjú, valamint a kiterjedt levelezés- és dokumentumgyűjteményem szolgál. Az interjúk legnagyobb része ehhez a könyvhöz készült, a többit pedig az OpenAI-ról, az AI iparágról és annak globális hatásairól az elmúlt hét évben született, az MIT Technology Review, a The Wall Street Journal és a The Atlantic számára készült munkáimból vettem át. A beszélgetések közül 150-et az OpenAI hozzávetőlegesen 90 jelenlegi vagy korábbi vezetőjével és alkalmazottjával, illetve néhány alvállalkozójával folytattam le, akik hozzáfértek az OpenAI fejlesztési modelljének egyes részleteihez és dokumentációjához. Interjúalanyaim másik csoportja a Microsoft, az Anthropic, a Meta, a Google, a DeepMind és a Scale 40 jelenlegi és korábbi vezetőjéből és alkalmazottjából, illetve a Sam Altmanhez közeli szereplők közül került ki.

Valamennyi idézett e-mail, dokumentum vagy Slack-üzenet forrása az adott dokumentum vagy levelezés másolata vagy az arról készült képernyőfotó. A peres eljárásokhoz hasonló gyakorlatot követtem. Azokban az esetekben, amikor nem állt rendelkezésemre másolat, a szöveget idézőjelek nélkül, saját megfogalmazásomban tettem közzé. Az egyetlen kivételt a végjegyzetekben megjelöltem. A párbeszédeket a szereplők visszaemlékezéseiből, a korabeli feljegyzésekből, illetve a végjegyzetekben megjelölt esetekben hangfelvételekből vagy azok átiratából rekonstruáltam. A megbízhatóság érdekében jómagam vagy a tényellenőrző csapatom tagjai több hónapos eltéréssel ismételten felkeresték azokat, akiktől az idézetek származnak. Minden helyszínt, minden számot, minden nevet és kódnevet, valamint az OpenAI modelljeivel kapcsolatos minden technikai részletet, így a betanítási adatok összetételét vagy a betanításhoz használt csipek számát legalább két személy erősített meg korabeli feljegyzésekkel és dokumentumokkal, illetve néhány, a végjegyzetekben megjelölt esetben a médiából származó beszámolókkal. Amikor megnevezek valakit, az nem szükségszerűen jelenti, hogy közvetlenül beszéltem is az illetővel. Amikor valakinek a gondolataira vagy érzéseire hivatkozom, azért tehetem, mert ezeket a gondolatokat és érzéseket az illető megosztotta velem vagy valaki mással, akivel beszéltem, legyen szó e-mailben közölt információról, felvételről, esetleg nyilvános interjúról.

Ez a könyv nem pusztán egy céget mutat be. Habár az OpenAI belső ügyeiről esik benne szó, a fejlemények taglalása túlmutat a vállalat életén. Ez a könyv azt mutatja be, hogyan változik a tudományos ambíció agresszív és a pénz által hajszolt ideológiai küldetéssé, valamint megvizsgálja ennek a sokrétű, kiterjedt következményeit, egyúttal a hatalomról is elmélkedik. E cél elérése érdekében az írás során sok időt töltöttem azzal, hogy felvegyem a kapcsolatot a világ különböző országaiban élő közösségekkel, s hogy megismerjem és megértsem a történelmüket, a kultúrájukat, mindennapi életüket és a mesterséges intelligencia elemi hatásaival való küzdelem során szerzett tapasztalataikat. Reményeim szerint az ő történeteik ugyanúgy láthatóvá válnak majd a könyvem lapjain, ahogyan a Szilícium-völgy egyik legtitokzatosabb szervezetének titkai is.

Felvettem a kapcsolatot a könyvben leírt valamennyi kulcsszereplővel és vállalattal: interjúkat kértem, és lehetőséget biztosítottam, hogy kommentálják a leírtakat. Az OpenAI és Sam Altman nem kívántak együttműködni.

Prológus
Hatalmi harcok

2023. november 17-én, nyugati parti idő szerint dél körül Sam Altman, az OpenAI vezérigazgatója, a Szilícium-völgy aranyifja, a generatív AI-forradalom zászlóvivője bejelentkezett egy Google Meet-értekezletre, amelyen az ötfős igazgatótanács négy tagja nézett rá vissza a képernyőről.

Ilya Sutskever, az OpenAI tudományos vezetője tömören fogalmazott: Altmant elbocsátják. A nyilvános bejelentésre perceken belül sor kerül.

Altman éppen egy Las Vegas-i luxusszállodában tartózkodott: a Formula–1-es futamra érkezett, amelyet egy emberöltőnyi szünet után rendeztek meg ismét a városban. A sztároktól hemzsegő eseményre olyan jelentős vendégek érkeztek, mint Rihanna vagy David Beckham. Az út rövid pihenőt jelentett a megterhelő utazássorozat közben, amely a ChatGPT nagyjából egy évvel korábbi bevezetése óta tartott. Altman egy pillanatig szóhoz sem jutott a döbbenettől. Elfordult a képernyőtől, miközben próbálta visszanyerni a hidegvérét. Amikor folytatódott a beszélgetés, a rá jellemző módon próbálta meg elsimítani a dolgokat.

– És én hogyan segíthetek?‍¹ – kérdezte.

Az igazgatótanács azt kérte, hogy támogassa Mira Muratit, az általuk kiválasztott ideiglenes vezérigazgatót, aki addig a műszaki vezérigazgató-helyettesi posztot töltötte be. Altman, aki még mindig nem volt biztos benne, hogy az egész nem egy rossz álom, eleget tett az igazgatóság kérésének.‍²

Percekkel később Sutskever egy másik Google Meet-hivatkozást küldött, ezúttal Greg Brockman, az OpenAI elnöke, Altman közeli szövetségese, az iménti igazgatósági ülésről egyedüliként hiányzó igazgatósági tag részére. Sutskever közölte Brockmannel, hogy többé nem tagja az igazgatóságnak, de a cégnél betöltött szerepe megmarad.

Röviddel ezt követően napvilágot látott a nyilvános bejelentés.‍³ „Mr. Altman távozása egy vizsgálati folyamat része, amely során kiderült, hogy Mr. Altman az igazgatótanáccsal folytatott kommunikációja során nem volt következetesen őszinte, ami hátráltatta őt kötelezettségeinek gyakorlásában. A testület már nem bízik abban, hogy képes tovább vezetni az OpenAI-t.”

Ránézésre az OpenAI ereje teljében volt. A ChatGPT 2022. novemberi indulása óta a cég a Szilikon-völgy leglátványosabb sikertörténetévé vált. A ChatGPT lett a történelem leggyorsabban növekvő kereskedelmi alkalmazása. A startup értéke rohamosan emelkedett, amitől a befektetők izgalomba jöttek, és a csúcstehetségek egymásnak adták a kilincset, hogy csatlakozhassanak az űrhajóként szárnyaló céghez. Alig néhány héttel korábban a vállalkozást 90 milliárd dollárra értékelték egy vételi ajánlat részeként, amely lehetővé tette volna az alkalmazottak számára, hogy eladják részvényeiket a lelkes befektetőknek. A vállalat néhány nappal korábban egy nagy érdeklődés övezte és széles körben ünnepelt esemény keretében mutatta be addigi leghódítóbb termékpalettáját.

A nyilvánosság szemében Altman volt az az ember, aki mindezt lehetővé tette. A vezérigazgató egész tavasszal és nyáron úton volt, és világszerte olyan jelentős ismertségre tett szert, hogy a média Taylor Swifthez kezdte hasonlítani. Szerény megjelenésével, alacsony termetével, merész kijelentéseivel és őszinteségével mindenkit lenyűgözött.

Vegas előtt a világ körüli turné részeként az APEC-országok gazdasági együttműködésének vezérigazgatói csúcstalálkozóján vett részt egy panelbeszélgetésen, ahol lehengerlő hatással beszélt.

– Miért szenteli ennek a munkának az életét? – kérdezte tőle Laurene Powell Jobs, az Emerson Collective alapító elnöke, Steve Jobs özvegye.

– Úgy gondolom, hogy ez lesz az ember által valaha alkotott legmeghatározóbb és leghasznosabb technológia – válaszolta. – Az OpenAI történetében ez a negyedik alkalom – az előzőre mindössze két héttel ezelőtt került sor –, hogy egy olyan teremben vagyok, ahol, hogy úgy mondjam, feljebb lebbenthetjük a tudatlanság fátylát, és kitolhatjuk a felfedezés határát, ez pedig életem legnagyobb szakmai megtiszteltetése.

A megdöbbent alkalmazottak ugyanúgy értesültek‍⁴ Altman eltávolításáról, ahogyan mindenki más: a nyilvános bejelentés szövege telefonról telefonra vándorolt a vállalaton belül. A legnagyobb meghökkenést Altman makulátlan hírneve és a bejelentés tartalma között tátongó szakadék okozta. A cég ekkorra már nyolcszáz munkást foglalkoztatott. Ezekben a napokban az embereknek kevesebb lehetőségük volt a vezérigazgatójukkal való személyes találkozásra és kommunikációra. A globális színtéren mutatott elbűvölő modora nem volt más a céges megbeszéléseken, vállalati rendezvényeken és – amikor éppen nem volt úton – az irodában sem.

Miközben a bulvársajtó teljes fordulatszámon pörgött, és az alkalmazottak megállás nélkül görgették az X-et (korábbi nevén Twittert) a legapróbb információfoszlány után, valaki az irodában megtalálni vélte a leglogikusabbnak tűnő magyarázatot: „Altman a Fehér Házba tart!” Ez egy időre oldotta a feszültséget, azonban az emberek hamarosan rájöttek, hogy nem erről van szó, és a találgatás – a rettegéssel együtt – új erőre kapott. Altman törvényt szegett volna? Lehet, hogy a nővére miatt történt – spekuláltak a dolgozók –, aki néhány virálissá vált Twitter-bejegyzésében azt sugallta, hogy fivére bántalmazta őt. Talán nem történt törvényszegés, csak valami etikai szempontból kifogásolható dologról van szó, találgatták az emberek, esetleg Altman más befektetéseivel vagy az új AI-csipekhez kapcsolódó vállalkozásával kapcsolatban, melyet szaúd-arábiai befektetők támogattak.

Sutskever az OpenAI Slack-felületén tette közzé, hogy két órával később vállalati szintű online értekezletet tart, amelyen válaszol a dolgozókat foglalkoztató kérdésekre. – Életem leghosszabb két órája volt –, emlékezett vissza az egyik alkalmazott.

Sutskever, Murati és az OpenAI megmaradt vezetői egymás mellett, görcsösen és tétován jelentek meg a képernyőn: a vállalati szintű értekezletet az irodában és otthonról dolgozó valamennyi alkalmazott felé élőben sugározták.

Sutskever töprengőnek tűnt. A dolgozók mély, misztikus gondolkodónak ismerték, aki rendszeresen spirituális magasságokba emelkedett, ami egyesek számára vonzó lehetett, másokat viszont taszíthatott. Emellett bohókás és jószívű is volt: állatmintás ingeket hordott az irodában, és imádott állatokat – cuki cicát, cuki alpakát, cuki tűzokádó sárkányt –, valamint absztrakt arcokat és hétköznapi tárgyakat festeni. Amatőr festményei ott lógtak az iroda falán, köztük az OpenAI logóját formázó hármas virággal, amely az emberiséget szerető általános mesterséges intelligencia (AGI) sokszínűségét jelképezte, és amelynek az építésére lelkesen biztatta munkatársait.

Most igyekezett magabiztosságot sugározni a nyugtalan alkalmazottak felé, akik egy online dokumentumon keresztül villámkérdésekkel bombázták. Sutskevernek azonban nem volt erőssége az üzenetek célba juttatása.

– Valamilyen konkrét esemény vezetett a döntéshez?‍⁵ – olvasta fennhangon Murati az első kérdést.

– Sokan kérdeznek a részletekről – arról, hogy pontosan mi történt, mikor, hogyan és miért? Szeretnék belemenni a részletekbe, de sajnos nem tehetem – felelte Sutskever. – Akit érdekel, olvassa el a sajtóközleményt. Sok mindenről esik szó benne. Lehet, hogy érdemes többször is elolvasni.

A válasz megdöbbentette a dolgozókat. Úgy vélték, hogy mivel az újonnan előállt helyzet őket érinti a legközvetlenebbül, talán több információt érdemelnek, mint a nyilvánosság.

Murati folytatta a kérdések felolvasását. Hogyan érintik a történtek a Microsofttal való együttműködést? A Microsoft volt az OpenAI legnagyobb támogatója és számítástechnikai infrastruktúrájának kizárólagos beszállítója. Nélküle a startup cég munkája – a kutatási tevékenység, az AI-modellek betanítása, termékek forgalomba hozatala – súlyos veszélybe kerül. Murati azt válaszolta, hogy nem gondolja, hogy a fejlemények hatással lennének a két cég kapcsolatára. Az imént beszéltek telefonon Satya Nadellával, a Microsoft vezérigazgatójával és Kevin Scott műszaki igazgatóval. – Elkötelezettek a közös munka iránt – jelentette ki Murati.

Mi a helyzet az OpenAI vételi ajánlatával? Azoknak az alkalmazottaknak, akik egy bizonyos ideje már a cégnél dolgoztak, lehetőségük volt eladni összesen több millió dollár értékű részvényt. Az ajánlat határideje olyan közeli volt, hogy sokan terveztek ingatlant venni, vagy már túl is voltak a vásárláson. – Az ajánlat, nos, khm… majd meglátjuk – dadogta Brad Lightcap operatív vezérigazgató-helyettes. – Kapcsolatban állok az ajánlattevő befektetőkkel, és a legnagyobb befektetőink közül már többen ott vannak a kapitalizációs táblázatban. Valamennyien elkötelezetten támogatják a céget.

Miután az újabb kérdésekre is homályos, semmitmondó válaszok érkeztek, egy alkalmazott ismét megpróbálta megtudni, mit követett el Sam Altman. A cégben betöltött szerepével kapcsolatos a döntés? Vagy a magánéletében történt valami? Sutskever ismét csak a sajtóközleményre hivatkozott: – Abban benne van a válasz – mondta.

Murati felolvasta a dokumentumból a következő kérdést: – Valamikor kapunk választ arra, hogy pontosan mi történt, vagy nem?

Sutskever így felelt: – Túl nagy elvárásaik ne legyenek.

Ahogy a gyűlés folytatódott, és Sutskever válaszai kezdtek eltávolodni a valóságtól, a dolgozók nyugtalansága hamar haraggá változott.

– Amikor egy közösség nehézségeken megy keresztül, sokszor egységesebbé válik, tagjai közelebb kerülnek egymáshoz – mondta Sutskever.

– Hogyan egyeztethető össze az összetartás vágya válsághelyzetben az átláthatóság ilyen frusztráló hiányával? – írta egy alkalmazott. – Az igazság általában a megbékélés szükséges feltétele.

– El kell ismernem – felelte Sutskever –, hogy a helyzet közel sem ideális.

Murati megpróbálta enyhíteni a fokozódó feszültséget: – A küldetés valamennyiünknél fontosabb – mondta.

Lightcap visszhangozta az üzenetét: az OpenAI valamennyi partnere, ügyfele és befektetője hangsúlyozta, hogy továbbra is kiállnak a cég mellett. – Jelenleg a legfontosabb feladatunk, hogy keményen dolgozzunk tovább a küldetésünk sikeréért.

Sutskever tovább próbálkozott, hogy meggyőzőnek tűnjön: – Mindenünk megvan, ami kell: a számítógép, a kutatás, a lenyűgöző áttörések – mondta. – Erre gondoljatok, ha elbizonytalanodtok, ha megijedtek. Jelenjen meg a lelki szemeitek előtt a számítógépes rendszerünk mérete, képzeljétek el, ahogy a sok processzor összedolgozik.

Egy dolgozó új kérdést küldött be: – Aggódunk kell amiatt, hogy az igazgatótanács jelenlegi tagjai ellenséges felvásárlásra készülnek? – olvasta fel Murati.

– Ellenséges felvásárlás? – ismételte meg új éllel a hangjában Sutskever. – Az OpenAI nonprofit igazgatósága minden tekintetben a célkitűzéseinek megfelelően járt el. Szó sincs semmiféle ellenséges felvásárlásról. A kérdéssel sem értek egyet.

Azon az estén több munkatárs összegyűlt egy partin, amelyet még Altman eltávolítása előtt szerveztek meg. Más AI-cégek – többek között a Google DeepMind és az Anthropic – dolgozói közül is érkeztek vendégek.

Az esemény előtt minden résztvevő figyelmeztető üzenetet kapott.‍⁶ – Ma egy tematikus szobát is nyitunk, az a neve, hogy: „Nem beszélünk az OpenAI-ról”. Várunk mindenkit!

Végül csak kevesen maradtak huzamosabb ideig ebben a szobában. A legtöbben az OpenAI-ról akartak beszélni.

Brockman még aznap délután bejelentette, hogy tiltakozása jeléül távozik. Nadella, a Microsoft vezére, aki tajtékzott, hogy Altman elbocsátásáról mindössze percekkel annak bejelentése előtt értesült, gondosan megfogalmazott Twitter-bejegyzést tett közzé: „Hosszú távú megállapodást kötöttünk az OpenAI-jal, amely teljes hozzáférést biztosít innovációs programunk és izgalmas termékfejlesztési tervünk megvalósításához. Továbbra is elkötelezettek vagyunk a partnerségünk, valamint Mira és a csapat mellett.”‍⁷

Ahogy dagadt és terjedt a szóbeszéd, híre ment, hogy még három vezető kutató távozott a vállalattól: Jakub Pachocki és Szymon Sidor, akik az elsők között jöttek a céghez, és a legrégebben dolgoztak az OpenAI kötelékében, valamint Aleksander Madry, az MIT szabadságon lévő professzora, aki a közelmúltban csatlakozott. A három szakember távozása újabb riadalmat okozott az OpenAI több dolgozója számára: úgy érezték, ez a vezető szerep és a tehetség hanyatlásának a jele, ami elijesztheti a befektetőket, a vételi ajánlat útjába állhat, vagy ami még rosszabb, az egész vállalatot romba döntheti. A partin egyre izgatottabb és elkeseredettebb lett a hangulat: a vételi ajánlat visszavonása kemény munka árán megszerzett jelentős pénzügyi előrelépéstől fosztaná meg őket, nem beszélve a cég megszűnésével együtt járó füstbe ment ígéretekről és elfecsérelt erőfeszítésekről.

Ugyanezen az estén a vállalat igazgatótanácsa és a megmaradt vezetés megbeszélésein egyre ellenségesebb lett a hangulat. A vállalati gyűlést követően a Sutskever és a többi vezető közötti egység hamis illúziója összeomlott. Az élő közvetítés alatt Sutskever mellett ülő vezetők alig tudtak többet, mint a többi dolgozó: Altman eltávolításáról ők is csupán percekkel a bejelentés előtt szereztek tudomást. Sutskever szánalmas teljesítménye feldühítette őket, és követelték, hogy találkozhassanak az igazgatótanács megmaradt tagjaival.‍⁸ A mintegy tucatnyi vezető – köztük Murati és Lightcap – az iroda konferenciahelyiségében gyűlt össze.

Sutskever és a három független igazgató – Adam D’Angelo, a Quora kérdezz-felelek platform társalapítója és CEO-ja, Tasha McCauley vállalkozó, a RAND politikai agytröszt vezető menedzsment szakértője és Helen Toner, egy másik agytröszt, a Georgetown Egyetem CSET – biztonság és feltörekvő technológiák központja – intézményének kutatója online kapcsolódtak be az értekezletbe.

Özönlöttek a kérdések, ám a négy igazgatósági tag titoktartási kötelezettségére hivatkozva kitért a további részletek közlése elől. Több vezető is feldühödött:

– Azt mondjátok, hogy Sam megbízhatatlan – dühöngött Anna Makanju, a globális ügyekért felelős alelnök, aki gyakran elkísérte Altmant a sármosságával hódító világ körüli útjaira. – Mi egyáltalán nem ezt tapasztaltuk.

Az összegyűlt vezetőség rá akarta venni az igazgatótanács tagjait, hogy mondjanak le, és helyüket adják át három alkalmazottnak. Azzal fenyegetőztek, hogy ha a tanács nem tesz haladéktalanul eleget a követelésüknek, valamennyien távoznak. Jason Kwan, a stratégiáért felelős vezérigazgató-helyettes – aki eredetileg jogász volt, és korábban az OpenAI jogtanácsosaként dolgozott – tovább emelte a tétet: ha a tanács nem mond le, azzal törvényt sért, ha ugyanis szétesik a vállalat, az az igazgatósági tagok letéteményesi kötelezettségeinek megszegését jelenti.

Az igazgatóság tagjai eltérő véleményen voltak. Azt hangoztatták, hogy mielőtt meghozták az Altman elbocsátásáról szóló döntést, jogászokkal konzultáltak, és minden lépésüket hivatalos kötelezettségeikkel összhangban tették meg. Az OpenAI nem egy szokványos vállalat, így az igazgatósága sem szokványos. A testület különleges felépítését maga Altman alakította ki: széles körű joggal ruházta fel az igazgatótanácsot, hogy munkája során az ne az OpenAI részvényeseinek érdekeit, hanem a cég küldetését – az emberiség javát szolgáló mesterséges általános intelligencia (AGI) megalkotását – szem előtt tartva járjon el. Altman régóta hirdette az igazgatótanács irányítási mechanizmusának azt az elemét, hogy még őt magát is eltávolíthatják pozíciójából. Helen Toner így foglalta össze a lényeget: „Ha ez a lépés tönkreteszi a vállalatot, az voltaképpen összhangban áll a küldetéssel.”

A vezetés valós időben továbbította szavait az alkalmazottakhoz: Tonert nem érdekli, ha tönkreteszi a vállalatot. Sok dolgozó ebből talán éppen azt a következtetést vonta le, hogy Tonernek ténylegesen ez volt a szándéka. A parti egyik résztvevője elsírta magát a gondolattól, hogy a teljes részesedését elveszítheti.

Másnap, november 18-án, szombaton többtucatnyi ember, köztük az OpenAI számos alkalmazottja gyülekezett Altman 27 millió dolláros kúriája előtt, hogy a további fejleményekről értesüljön.‍⁹

A három felmondott vezető kutató, Pachocki, Sidor és Madry találkoztak Altmannel és Brockmannel, hogy a cég átalakításáról és munkájuk folytatásáról beszéljenek. A találkozó híre sok dolgozó számára okozhatott még nagyobb fejfájást: egy új versenytárs megjelenése az OpenAI mellett növelheti a társaság instabilitását. Mások ugyanakkor reményt meríthettek a hírből: ha Altman új vállalkozásba kezd, felmondhatnak, és követhetik.

Az OpenAI megmaradt vezetése aznap délután 5 óráig adott haladékot az igazgatótanácsnak: vagy visszahelyezi Altmant korábbi pozíciójába, és a tagjai lemondanak, vagy megkockáztatnak egy tömeges felmondási hullámot a cégnél. Az igazgatótanács visszautasította az ultimátumot. Egész hétvégén kétségbeesetten telefonálgattak – sokszor az éjszaka közepén – gyakorlatilag bárkinek, aki hajlandó volt felvenni a telefont. Murati az alkalmazottak és a befektetők Altman eltávolítása miatti egyre növekvő felháborodását látva nem kívánta tovább ellátni az ideiglenes CEO feladatkörét. Olyan valakivel kellett őt helyettesíteni, aki képes stabilizálni a céget, vagy új igazgatósági tagokat találni, akik megállják a helyüket Altmannel szemben, ha valóban visszatér.

Azon az estén, miután a határidő lejárt, Jason Kwon üzenetet küldött a dolgozóknak: „Továbbra is dolgozunk a megoldáson, optimisták vagyunk” – írta. – „Megoldás alatt pedig azt értjük, hogy visszahozzuk Samet, Greget, Jakubot, Szymont és Alexandert.”‍¹⁰

Altman a rá jellemző kisbetűs írással ezt tweetelte: „nagyon szeretem az openai csapatot.”

Üzenetét – szívecskés emojival – dolgozók tucatjai osztották meg.

Vasárnap Altman és Brockman megjelentek az irodában, hogy megtárgyalják visszatérésük feltételeit. A nap folyamán egyre több dolgozó csatlakozott hozzájuk, és várakozott feszülten. Addigra a legtöbb munkás, a vezetés és az igazgatótanács már lassan harminchat órája alig aludt; minden kezdett összemosódni. Altman posztolt egy szelfit, amelyen összeszorított szájjal, összevont szemöldökkel áll, kezében egy Vendég feliratú kitűzőt tartva. „Először és utoljára viselek ilyet” – írta a kép alá. A vezetőség újabb 17 órai határidőt szabott Altman visszahelyezésére és az igazgatótanács lemondására.

Minden irányból egyre nagyobb volt a nyomás. A Microsoft, az OpenAI más befektetőivel és a Szilícium-völgy nehézsúlyú szereplőivel együtt, nyíltan Altman oldalára állt. Valaki azt szivárogtatta ki a médiának,‍¹¹ hogy ha a döntést nem vonják vissza, nem csupán tömeges felmondásra kerülne sor, de a Microsoft megtagadná a hozzáférést a számítástechnikai infrastruktúrájához, a befektetők pedig pereket indítanának. Mindez teljesen ellehetetlenítené az Altman nélküli OpenAI-t.

Az igazgatótanács azonban még mindig ellenállt. Már este 9 órára járt, az új határidő is régen elmúlt. Sutskever az igazgatóság nevében hosszú üzenetet tett közzé a Slacken. Altman nem tér vissza; az OpenAI új ideiglenes vezetője Emmett Shear, a Twitch volt CEO-ja lett. Ő és Shear öt perc múlva megérkeznek az irodába, hogy a vállalat új jövőképéről beszéljenek.

„Az igazgatótanács határozottan kitart döntése mellett, amely az egyetlen előre vezető út az OpenAI küldetésének megvédéséhez”, írta.‍¹² „Egyszerűen fogalmazva: Sam magatartása és az igazgatósággal folytatott interakcióinak átláthatatlansága aláásta az igazgatótanácsnak azt a képességét, hogy hatékonyan, feladatkörének megfelelően felügyelje a társaság működését.”

A Slack szinte azonnal izzani kezdett a dolgozóktól érkező dühös válaszoktól:

„Te és a kibaszott hadsereged”, „te el vagy varázsolva”, „Emmett a nagy semminek lesz a vezérigazgatója”.

Közel kétszáz dolgozó vonult ki az irodából, hogy bojkottálja a beszédet. Murati sietősen zavarta ki a vezetőket az épületből. Mire Shear és Sutskever megérkezett, a hallgatóság mintegy tucatnyi emberre apadt.

Anna Brockman, Greg felesége odalépett Sutskeverhez, aki négy évvel korábban a pár esküvői szertartását vezette. Könnyek között a nyakába borult, úgy kérlelte, hogy gondolja át az álláspontját.‍¹³

Az irodát elhagyó dolgozók közül sokan néhány kollégájuk otthonában gyűltek össze, hogy átvészeljék az éjszakát; több százan csatlakoztak egy Signal-csoporthoz, ahol tudomást szerezhettek a legújabb fejleményekről. Késő este volt már, amikor Nadella bejelentette, hogy felveszi Altmant és Brockmant, és megbízza őket az új AI részleg vezetésével. Gyorsan terjedt a hír: aki csatlakozni akar Altmanhez, garantáltan állást kap a Microsoftnál.

A hír hatására a félelem elszántsággá alakult át. Az alkalmazottak újult erővel szólaltak fel az igazgatótanács és Shear ellen. Az egyik dolgozó házában, ahol az OpenAI száznál is több munkatársa zsúfolódott össze, a vezetők és a vezető kutatók a nyomás fokozása érdekében nyílt levelet írtak, amelyben még erőteljesebben megismételték a vezetői csapat fenyegetését: amennyiben az igazgatótanács nem helyezi vissza Altmant a pozíciójába, és nem mond le, valamennyien azonnal otthagyják a céget, és csatlakoznak a Microsofthoz.

A csoport keményen dolgozott, hogy a levelet a lehető legtöbbekhez eljuttassa: számos privát csatornán közzétették, azokat a kollégákat pedig, akik nem voltak jelen, telefonon szólították fel a levél aláírására. Huszonnégy óra alatt a mintegy 770 dolgozóból több mint 700 aláíróhoz jutott el a levél, s az aláírásukkal mind többen igyekeztek elkerülni a távollétükkel kapcsolatban felmerülő kényes kérdéseket. Alkalmazottak tucatjai küldtek gyors egymásutánban hasonló tartalmú e-maileket az igazgatótanács részére, és tömegesen osztották meg az X-en ugyanazt az üzenetet: „Az OpenAI az emberek nélkül semmit sem ér.”

Ekkor, az éjszaka közepén az OpenAI munkatársai látták, amint Sutskever neve is megjelenik a nyílt levélen.

Sutskever kisvártatva nyilvánosan is megszólalt: „Mélységesen sajnálom, hogy részt vettem az igazgatótanács akciójában”, tweetelte hétfőn a kora reggeli órákban. „Soha nem állt szándékomban, hogy ártsak az OpenAI-nak. Szeretek mindent, amit együtt felépítettünk, és mindent meg fogok tenni, hogy újraegyesítsem a vállalatot.”

November 21-én, kedden a vezetőség Altman házából hívta az igazgatótanácsot. Öt nap telt el, mindenkit megviselt a kimerültség és a kialvatlanság. Közeledett a hálaadás, és a mindkét oldalon tapintható elkeseredettség végre megnyitotta az utat a megoldás felé. A nap folyamán mindenki elgondolkodott a lehetséges forgatókönyveken.

Altman és Brockman eredetileg ragaszkodtak hozzá, hogy igazgatótanácsi helyükre térjenek vissza az OpenAI-hoz, ám végül erről lemondtak. Az igazgatótanács, amely nem látott módot arra, hogy Altman nélkül életben tartsa a vállalatot, beleegyezett a visszatérésébe.

Késő estére három független igazgatótanácsi helyben állapodtak meg. D’Angelo marad; Toner és McCauley lemond; az ily módon felszabaduló két helyet pedig Bret Taylor, a Salesforce korábbi társ-vezérigazgatója és a Facebook korábbi műszaki vezetője, valamint Larry Summers korábbi pénzügyminiszter, a Harvard egykori elnöke tölti be. Az egyezség részeként az új igazgatótanácshoz a későbbiekben új tagok is csatlakoznak. Altman vizsgálatnak veti alá magát.

Abban is megállapodtak, hogy a cég szempontjából most az a legfontosabb, hogy egységet, stabilitást és megbékélést sugározzon. Két nappal később Altman egy színpadias üzenetet tweetelt: „Épp most töltöttem néhány vidám órát @adamdangelo-val, a családunk boldog hálaadást kíván a ti családotoknak. 🦃” Tíz nappal később Brockman egy fotót posztolt, amelyen ő és Sutskever állnak egymást átkarolva, arcukon széles mosollyal. Az irodában a cég rezidens művésze egy színes nyomtatóhoz csatlakoztatta az OpenAI DALLE-E képgenerátorát, és apró, kaleidoszkópszerű, szív alakú matricákat nyomtatott.‍¹⁴ A nyomtató mellett egy hatalmas rózsaszínű szíven ott virított a felirat: „Az OpenAI az emberek nélkül semmit sem ér.”

Decemberben egy podcastban Trevor Noah beszélgetőpartnereként Altman élete második legrosszabb élményének nevezte, ami történt, amelynél csak apja halála viselte meg jobban. A következő hónapban, januárban lezárult a vételi ajánlat, amelynek során az OpenAI-t 86 milliárd dollárra értékelték.

Ám mindez ekkor még nem történt meg. A november 21-i keddi éjszaka csak az ünneplésről szólt. Altman visszatérésének és az új megállapodásnak a bejelentését követően a dolgozók özönlöttek vissza az irodába, összeölelkeztek, sírtak, bömböltették a zenét. Valaki még egy füstgépet is bekapcsolt, amitől beindult a tűzriasztó.‍¹⁵ Mindenki bulizott.

Brockman lőtt egy szelfit az emberekkel a háttérben. A képről harsogott a krízis túlélésének eksztatikus, gondtalan mámora. A képet az alábbi képaláírással tweetelte: „Ennyire visszatértünk.”‍¹⁶

Amikor Altman menesztésének híre eljutott hozzám, éppen egy ehhez a könyvhöz szükséges interjút készítettem. Lenémítottam a telefonom, mit sem sejtve a kibontakozni készülő kaotikus hétről. Amikor húsz perccel később rákoppintottam a kijelzőre, hogy megnézzem, mennyi az idő, egy csomó értesítést láttam. Ködös, adrenalinnal teli napok következtek, miközben az eseményekkel versenyt futva igyekeztem megérteni, mi történik.

Az elkövetkező hetekben a barátaim, a családom és a média tucatnyi alkalommal tette fel nekem a kérdést: Mit jelent ez az egész? Van-e egyáltalán jelentősége? Ez a csörte vajon csak szórakoztató figyelemelterelés volt, vagy ránk is hatással lesz? Akkor már ötödik éve kísértem figyelemmel az OpenAI-t. 2019-ben én voltam az első újságíró, aki beleláthatott a vállalat belső ügyeibe, és megírhatta a cégről szóló első portrét. Számomra ezek az események nem csupán valamiféle frivol szilícium-völgybeli hatalmi harc hadműveletei voltak. A dráma nemzedékünk egyik legsürgetőbb kérdésére világított rá: hogyan irányíthatjuk a mesterséges intelligenciát?

Az AI korunk egyik legjelentősebb, legnagyobb hatású technológiája, amely alig több mint egy évtized alatt alapjaiban formálta át az internetet, és a digitális tevékenységek mindenütt jelen lévő közvetítőjévé vált. Még ennél is kevesebb idő elteltével ma már jó úton jár, hogy új alapokra helyezzen számos egyéb társadalmi funkciót az egészségügytől az oktatásig, a jogtól a pénzügyekig, az újságírástól a kormányzásig. Az AI jövője – az irány, amerre a technológia fordul – elválaszthatatlanul összefonódik a mi jövőnkkel. Így aztán a mesterséges intelligencia irányításának kérdése valójában az a kérdés, hogyan tegyük a jövőnket jobbá.

Az OpenAI a kezdetektől a kérdés megválaszolására tett ambiciózus kísérletként határozta meg önmagát. Az alapítók – köztük Elon Musk és Sam Altman, valamint további milliárdos támogatók, mint Peter Thiel – az OpenAI-nak egyszerű kutatólabornál vagy cégnél nagyobb szerepet szántak. Az alapítók határozottan elkötelezték magukat az AI valaha volt legfejlettebb formájaként leírt úgynevezett mesterséges általános intelligencia (Artificial General Intelligence, AGI) kifejlesztése mellett, amely nem a részvényesek anyagi érdekeit, hanem az egész emberiség javát szolgálja majd. Ennek érdekében Musk és Altman nonprofit szervezetként hozta létre az OpenAI-t, és egymilliárd dollárt ajánlottak fel annak működésére. A szervezet célja nem az volt, hogy kereskedelmi termékeket hozzon létre; kizárólag kutatásra szánták, amely a legtisztább szándéktól vezérelve egy olyan mesterséges általános intelligenciához vezetne, amely a világméretű utópiát, és nem annak ellenkezőjét váltja valóra. Musk és Altman arra is ígéretet tettek, hogy a lehető legtöbb kutatási eredményt megosztják, és széles körű együttműködést folytatnak majd más intézményekkel. Ha céljuk az volt, hogy jót tegyenek a világgal, a nyitottság – innen az OpenAI elnevezés – és a technológiai fejlesztésben való demokratikus részvétel kulcsfontosságú volt. Néhány évvel később a vezetés még tovább ment, amikor ígéretet tett arra, hogy szükség esetén áldozatot hoz: „Tartunk tőle, hogy az AGI fejlesztésének utolsó szakasza versennyé válik, mielőtt megtehetnénk a megfelelő óvintézkedéseket” – írták. Ha egy másik, a hasznos AGI létrehozására irányuló kísérlet megelőzné az OpenAI-t, „segíteni fogjuk ezt a projektet, és nem versenyezni vele”.

Amikor azonban én elkezdtem az OpenAI-jal foglalkozni, a társaságnak az említett eszmék iránti elkötelezettsége már jócskán megkopott. Alig másfél év elteltével az OpenAI vezetői azzal szembesültek, hogy az AI fejlesztésének általuk választott módja temérdek pénzt igényel. Musk és Altman, akik addig társelnökökként inkább a háttérbe húzódtak, most mindketten megpróbálták a maguk számára megkaparintani a CEO pozícióját. Altman győzött. 2018 elején Musk otthagyta a szervezetet, és a pénzét is vitte magával. Visszatekintve ez a szakítás volt az első szembeötlő jele annak, hogy az OpenAI valójában nem az önzetlen segítségnyújtásról, sokkal inkább az egóról szól.

Legnagyobb támogatójának elvesztése pénzügyi bizonytalanságba sodorta az OpenAI-t. A társaság jogi felépítését átalakítva Altman a nonprofit szervezeten belül kialakított egy profitorientált részleget, az Open AI LP-t, hogy tőkét hozzon létre, termékeket értékesítsen, és megtérülést biztosítson a befektetők számára, mint bármelyik másik cég. Négy hónappal később, 2019 júliusában az OpenAI bejelentette egymilliárd dollárral beszálló új finanszírozó partnerét: a szoftveróriás és felhőszolgáltató Microsoftot.

Jómagam nem sokkal ezt követően, 2019 augusztusában léptem be először az OpenAI irodáiba. A dolgozók között töltött három nap és tucatnyi interjú után azt láttam, hogy az idealista irányítás kísérlete összeomlóban van. Az OpenAI versengővé, titkolózóvá és bezárkózóvá vált, sőt, mintha az egyedülálló technológia feletti mámorító uralom hatására a külvilágtól is tartott volna. Az átláthatóság és a demokrácia, az áldozatkészség és az együttműködés fogalmai eltűntek; az OpenAI vezetői rögeszmésen egyetlen célt hajszoltak: elsőként megalkotni és saját képükre formálni a mesterséges általános intelligenciát.

Az ezután következő négy esztendőben az OpenAI pontosan azzá változott, amiről azt állította, hogy nem fog. Már csak nevében volt nonprofit, ám közben erőszakosan forgalmazott olyan termékeket, mint a ChatGPT. Még titkolózóbbá vált, és nemcsak a saját kutatásaihoz vágta el a hozzáférést, de az iparági normákat is úgy alakította át, hogy az AI fejlesztésének jelentős részét kivonja a nyilvános ellenőrzés alól. Éppen azt a versenyt robbantotta ki, amelynek a veszélyére korábban figyelmeztetett, jelentős mértékben felgyorsítva ezzel a technológia kereskedelmi termékké alakítását és forgalomba hozatalát, anélkül, hogy kiküszöbölte volna a hibákat vagy azokat a veszélyes módokat, amelyekkel felerősíthette és kihasználhatta a társadalmi törésvonalakat. Mindeközben egyre hevesebbek lettek a vezetők és az alkalmazottak közötti összecsapások, amikor a cégen belüli különböző csoportok próbálták átvenni az irányítást, hogy a saját elképzeléseik szerint alakíthassák át az OpenAI-t.

Altman eltávolítása majd visszahelyezése 2023 novemberében az irányítási kísérlet végső kudarcát jelentette. Nem pusztán azért, mert az OpenAI nonprofit igazgatótanácsa kénytelen volt meghajolni a pénzügyi érdekek előtt, eltüntetve ezzel a szervezet altruista arculatának utolsó nyomait is: az eset a napnál világosabban rámutatott, milyen mértékben képes befolyásolni az AI jövőjét a Szilícium-völgy elitjének maroknyi csoportján belül dúló hatalmi harc. Még ha az események másként alakulnak is, és az igazgatótanácsnak sikerül leváltania Altmant, az sem változtatott volna a tényen, hogy egy ilyen jelentős, komoly következményekkel járó döntés zárt ajtók mögött született meg. Ultragazdag technooptimisták egy kis csoportján, legádázabb riválisaikon és egy multimilliárdos techóriáson kívül még az OpenAI saját alkalmazottai is jórészt a sötétben tapogatóztak sorsuk alakulásával kapcsolatban.

Már jóval azelőtt kezdtem a mesterséges intelligenciáról írni, hogy az OpenAI és a ChatGPT a technológia szinonimáivá váltak volna. Végigkövettem a fejlődését a tudomány és az innováció kusza folyamatán keresztül, ahogy a kutatók új ötleteket tesztelnek, zsúfolt konferenciákon mutatják be legnagyobb sikereiket, majd azokat a világ legnagyobb vállalatai, köztük a Google, a Facebook, az Alibaba és a Baidu kereskedelmi termékeiken alkalmazzák. Tanulmányok százait olvastam el, tudósokkal, mérnökökkel és cégvezetőkkel beszélgetve igyekeztem megérteni a világlátásukat és a döntéseiket – és azt, hogy ezek hogyan hagyták ott a nyomukat a technológia tervezésén és alkalmazásán.‍[1] Az AI globális terjedése során figyelemmel kísértem, milyen észrevétlenül és drámai módon változtatta meg az emberek és a közösségek életét. Öt kontinensre látogattam el, hogy meghallgassam az emberek ezzel kapcsolatos élményeit és tapasztalatait. Kolumbiában és Kenyában találkoztam olyanokkal, akik a gazdasági válság idején adatokat címkéztek az AI iparág számára, és olyan körülmények között voltak kénytelenek dolgozni, amelyek a szerződéses rabszolgaságra emlékeztettek. Arizonában és Chilében politikusokkal és aktivistákkal beszélgettem, akik amiatt aggódtak, hogy az adatközpontok megfosztják otthonukat az értékes vízkészletektől.

Munkám során két dologra jöttem rá: a mesterséges intelligencia olyan technológia, amely számtalan formát ölthet; valójában technológiák sokasága, amelyek alakot váltanak és fejlődnek, sokszor nem műszaki érdemeik szerint, hanem a technológiát megalkotó személyek ideológiai beállítottsága, illetve a divat szele és kereskedelmi megfontolások alapján. Míg újabban a ChatGPT és más, úgynevezett nagy nyelvi modellek kerültek az előtérbe, ezek az AI-nak csupán megtestesülései, amelyek egy sajátos, rendkívül szűk képet jelenítenek meg arról, milyen a világ, és milyennek kellene lennie. Az, hogy az AI-nak ez a formája került a figyelem középpontjába – vagy az, hogy egyáltalán létezik –, egyáltalán nem szükségszerűen következett be: ezernyi szubjektív döntés eredményezte, amelyeket olyan emberek hoztak, akik kellő hatalommal és befolyással rendelkeztek ahhoz, hogy jelen legyenek a döntéshozatalnál. Ugyanígy nincsenek előre meghatározva az AI jövőbeni nemzedékei sem. Újra felmerül azonban az irányítás kérdése: azokat ki fogja alakítani?

A másik dolog, amire rájöttem: az AI jelenlegi formája és fejlődési pályája riasztó irányba mutat. A felszínen a generatív AI rendkívül izgalmas: kreatív segítség az ötleteléshez és írások létrehozásához; beszélgetőtárs, amellyel késő éjszakáig cseveghetünk, hogy elűzzük a magányt; eszköz, amely egy napon talán olyan eredményesen fokozza majd a termelékenységet, ami akár gazdasági bővülést is eredményezhet. De ugyanúgy, ahogy korábban a Facebookról is azt gondoltuk, hogy csupán a nyaraláson készült fotók megosztására, rég szétszéledt általános iskolai osztálytársaink felkutatására vagy pozitív és tudatformáló társadalmi mozgalmak útnak indítására való, a letisztult és lenyűgöző külső sokkal többet rejt, mint ami elsőre látszik. A generatív AI-modellek valójában felfoghatatlan mennyiségű adat, munka, számítási kapacitás és természeti erőforrás felhasználásával létrehozott szörnyetegek. A GPT-4, az első ChatGPT utódja egy mérés szerint állítólag tizenötezerszer nagyobb, mint az öt évvel korábban megjelent első generációs elődje, a GPT-1. A robbanásszerűen növekvő munkaerőbeli és anyagi költségek a társadalom széles rétegeire terhelődnek, különösen a legsebezhetőbbekre: legyenek azok munkások vagy falun élők a Globális Északon, vagy elszegényedett közösségek a Globális Délen, valamennyien még aggasztóbb bizonytalansággal kénytelenek szembesülni. Ők ritkán találkoznak az úgynevezett technológiai fejlődés „leszivárgó” áldásaival: a generatív AI előnyei leginkább felfelé érvényesülnek.

Az évek során egyetlen olyan metaforát találtam, amely jól összefoglalja az AI meghatározó szereplőinek valódi természetét: birodalmak. Az európai gyarmatosítás hosszú korszaka során a birodalmak erőforrásokat foglaltak el és aknáztak ki, valamint kisajátították a leigázott tömegek munkaerejét a maguk gazdagodása érdekében. Saját felsőbbrendűségük és modernségük rasszista, dehumanizáló eszméinek terjesztésével igazolták – sőt fogadtatták el – a meghódítottak szuverenitásának megsértését, a rablást és az elnyomást. Hatalomvágyukat azzal indokolták, hogy más birodalmakkal kell versenyezniük: egy fegyverkezési versenyben minden tét érvénytelen. Mindez végső soron a birodalom hatalmának megszilárdítását szolgálta, és annak terjeszkedését és fejlődését eredményezte. Egyszerűen fogalmazva: a birodalmak a gyarmati világrend megteremtésével rendkívüli gazdagságra tettek szert térben és időben, ennek a költségét pedig mindenki más kényszerült megfizetni.

Az AI birodalmai nem vetik be a történelem során megszokott nyílt erőszakot és brutalitást, azonban ezek a birodalmak is megszerzik és kiaknázzák az ő elképzelésük szerinti mesterséges intelligencia táplálásához szükséges értékes erőforrásokat: a művészek és írók munkáit, a számtalan ember által közzétett személyes tapasztalatokat és megfigyeléseket, valamint a hatalmas adatközpontok és szuperszámítógépek elhelyezéséhez és üzemeltetéséhez szükséges földet, energiát és vizet. Az új birodalmak ugyanúgy világszerte kihasználják az emberi munkaerőt, hogy ezeket az adatokat megtisztítsák, rendszerezzék és előkészítsék a jövedelmező AI-technológiák számára. A modernség csábító eszméjét terjesztik, és agresszívan hirdetik más birodalmak legyőzésének szükségességét, hogy ezt ürügyként felhasználva folytassák a magánszférába történő behatolást, a lopást és a rengeteg jelentős gazdasági lehetőség katasztrofális automatizálását.

Jelenleg az OpenAI a modernkori gyarmati világrend szálláscsinálója, amely a haladás amorf víziójának kergetése közben, a határokat agresszívan feszegetve határozza meg a mesterséges intelligencia új korszakának szabályait. Ma valamennyi techóriás igyekszik a másikat túllicitálni, és ez a verseny olyan csillagászati összegeket emészt fel, hogy még ők is kénytelenek átcsoportosítani és konszolidálni az erőforrásaikat. Nagyjából azzal egy időben, hogy tízmilliárd dollárt fektetett az OpenAI-ba, a Microsoft költségcsökkentés címén tízezer dolgozóját bocsátotta el. Amikor a Google látta, hogy az OpenAI megelőzi, AI-laboratóriumait a Google DeepMind kutatólaboratóriumba központosította. Mikor a Baidu rohamtempóban igyekezett kifejleszteni a ChatGPT versenytársát, a mesterséges intelligenciát gyógyszerkutatásra használó dolgozóinak át kellett engedniük számítógépes csipjeiket a chatbot fejlesztésére.‍¹⁷ A jelenlegi AI paradigma a mesterséges intelligencia alternatív fejlődési útvonalait is elzárja. A technológiai iparhoz nem kapcsolódó, onnan támogatásban nem részesülő független kutatók száma gyorsan csökkent, aminek következtében a közvetlen kereskedelmi előnyökkel nem járó ötletek eltűntek. A cégek, amelyek korábban kiterjedt kísérleti kutatásokat finanszíroztak, a generatív AI-fejlesztés költségeinek terhe alatt nyögve ezt most már nem tehetik meg. A tudósok fiatalabb generációi alkalmazkodnak az új status quóhoz, hogy könnyebben találjanak munkát. Ami egykor elképzelhetetlennek tűnt, mára normává vált.

A birodalmak időközben példátlanul meggazdagodtak. 2025 januárjában, amikor befejeztem ennek a könyvnek a megírását, az OpenAI értéke elérte a 157 milliárd dollárt. Versenytársa, az Anthropic, éppen egy megállapodás küszöbén állt, amelynek eredményeképpen értéke 60 milliárd dollárra emelkedett. Miután partnerségre lépett az OpenAI-jal, a Microsoft piaci kapitalizációja a háromszorosára, hárombillió dollár fölé nőtt. A ChatGPT megjelenése óta a hat legnagyobb techóriás összesített értéke 8 billió dollárra kúszott fel.‍¹⁸ Ugyanakkor egyre gyakrabban merül fel kétség a generatív AI valós gazdasági értékével kapcsolatban. 2024 júniusában egy Goldman Sachs-jelentés arról számolt be, hogy a technológia fejlesztésére fordított összeg néhány éven belül várhatóan eléri az egybillió dollárt, mindeddig „eget rengető eredmények nélkül”.¹⁹ A következő hónapban a The Upwork Research Institute világszerte 2500 dolgozó körében végzett felméréséből az derült ki, hogy míg a felsővezetők 96 százaléka a generatív AI-tól a termelékenység növekedését várja, addig az eszközöket ténylegesen használó alkalmazottak 77 százaléka arról számolt be, hogy a technológia inkább növeli a munkaterhelésüket, ami egyrészt az AI által generált tartalom ellenőrzésére fordított időnek, másrészt a feletteseik megnövekedett elvárásainak tudható be.²⁰ A Bloomberg egyik novemberi cikkében, amely a generatív AI pénzügyi hatását összegezte, Parmy Olson és Carolyn Silverman ezt a hatást tömören így foglalták össze: az adatok „kellemetlen kilátásokat vetnek fel, nevezetesen, hogy ez az állítólag forradalmi technológia talán sohasem váltja valóra a széles körű gazdasági átalakulás ígéretét, ehelyett csupán még több vagyont halmoz fel a piramis csúcsán.”²¹

Eközben a világ többi része kezd összeroppanni az új korszak humán és anyagi költségeinek terhe alatt. Kenyában a dolgozók éhbérért szűrik ki az erőszakos megnyilvánulásokat és a gyűlöletbeszédet az OpenAI technológiáiból, így a ChatGPT-ből is. A művészeket azok az AI-modellek váltják fel, amelyeket éppen az ő munkájuk – tudtuk, beleegyezésük és legfőképpen kompenzálásuk nélküli – felhasználásával hoztak létre. Az újságírás elsorvad, mert a generatív AI technológiák egyre nagyobb mennyiségű félretájékoztatást terjesztenek.

Az OpenAI nem fogja vissza magát. Példátlan erőforrások felhasználásával tör egyre magasabbra, és az egész iparág ott lohol a nyomában. Hogy a generatív AI jelenlegi teljesítményével kapcsolatos aggályokat eloszlassa, Altman egyre harsányabban terjeszti az AGI majdani áldásait. 2024 szeptemberi blogposztjában kijelentette, hogy hamarosan beköszönt az „intelligencia kora”, amelynek legfőbb vonása a „hatalmas jólét”, és hogy a szuperintelligencia talán már „néhány ezer napon belül” itt lesz köztünk.‍²² „Hiszem, hogy olyan fényes jövő elé nézünk, amelyet most még senki nem tudna megfelelően leírni” – írta. „Habár fokozatosan, lépésről lépésre következik majd be, a tündöklő diadalok – a klíma helyreállítása, az űrkolónia létrehozása, a fizika összes törvényének felfedezése – végül mindennapi valósággá válnak.” Ezen a ponton az AGI nagyrészt retorikai jellegű elem – egy fantasztikus, univerzális ürügy az OpenAI számára, hogy még több vagyonra és még nagyobb hatalomra tehessen szert. Kevesen vannak, akik az OpenAI-éval összemérhető tőkét tudnának fektetni az alternatív lehetőségekbe. Az OpenAI és maroknyi versenytársa oligopóliummal rendelkezik majd a jövő zálogaként árult technológiára; bárki – legyen az cég vagy kormány –, aki használni kívánja, kénytelen lesz a birodalmakhoz fordulni.

Van azonban egy másik út is. A mesterséges intelligenciának nem kell olyannak lennie, mint amilyen ma. Nem kell elfogadnunk a fogyasztás logikáját ahhoz, hogy előrelépést és haladást érjünk el. Napjaink társadalmának sok mindenre van valóban szüksége – jobb egészségügyre, jobb oktatásra, tiszta levegőre, tiszta vízre, a fosszilis tüzelőanyagok gyorsabb kiváltására megújuló energiaforrásokkal –, amit jóval kisebb AI-modellek és számos egyéb megközelítés is segíthet és előremozdíthat, sőt olykor épp ilyenekre van szükség. Az AI önmagában ugyancsak nem elegendő: nagyobb társadalmi kohézióra és globális együttműködésre lesz szükség, ezeket pedig az AI-ról szóló mostani tervek megkérdőjelezik.

Az AI birodalmai azonban nem fogják könnyen feladni a hatalmukat. Vissza kell szereznünk az AI-technológia jövője feletti irányítást! A mostani sorsfordító pillanatban ez még lehetséges. Ahogy a régi birodalmak irányítása is befogadóbb formát öltött, mi is alakíthatjuk közös erővel a mesterséges intelligencia jövőjét. A törvényalkotók erős adatvédelmi és átláthatósági szabályokkal és a szellemi tulajdon védelmének tökéletesítésével visszaadhatják az emberek kezébe a saját adataik és munkájuk feletti ellenőrzést. Az emberjogi szervezetek tehetnek a nemzetközi munkaügyi szabványok és törvények fejlődéséért, hogy az adatcímkézők garantált bérminimumban részesüljenek és emberhez méltó körülmények között dolgozhassanak; elősegíthetik a munkásjogok megerősítését és a méltó gazdasági lehetőségekhez való hozzáférés garantálását minden területen és ágazatban. A finanszírozó intézmények megalapozhatják az AI kutatásának sokszínűségét, hogy a technológia alapvetően új megjelenési formái fejlődhessenek ki. Végezetül: valamennyien ellenállhatunk azoknak a narratíváknak, amelyeket az OpenAI és az AI-ipar más szereplői közvetítenek felénk, hogy a technológia egyre növekvő társadalmi és környezeti költségeit a haladás megfoghatatlan víziója mögé rejtsék…

Végjegyzetek

1 Joseph Weizenbaum: „ELIZA – a Computer Program for the Study of Natural Language Communication Between Man and Machine”, Communications of the ACM 9, no. 1 (1966. január): 36–45., doi.org/10.1145/365153.365168.

2 „Successful people create companies”: Sam Altman, „Successful People”, Sam Altman (blog), 2013. március 7., blog.samaltman.com/successful-people.

Prológus – Hatalmi harcok

1 Tripp Mickle, Cade Metz, Mike Isaac és Karen Weise: „Inside OpenAI’s Crisis over the Future of Artificial Intelligence”, The New York Times, 2023. december 9., nytimes.com/2023/12/ 09/technology/openai-altman-inside-crisis.html.

2 Trevor Noah műsorvezető, What Now? with Trevor Noah, 1. évad, 5. epizód, „Sam Altman Speaks Out about What Happened at OpenAI”, Spotify Podcasts, 2023. december 7., open.spotify.com/show/122imavATqSE7eCyXIcqZL.

3 OpenAI, „OpenAI Announces Leadership Transition”, OpenAI (blog), 2023. november 17., openai.com/index/openai-announces-leadership-transition.

4 Hacsak másképp nem jelezzük, a dolgozók, az igazgatósági tagok és a vezetőség bennfentes beszámolói az igazgatósági válság során szerzett tapasztalataikról tizenegy olyan személy beszámolóin alapulnak, akik az egyes felidézett helyszíneken jelen voltak.

5 Az állománygyűlésről származó valamennyi párbeszéd a gyűlés hangfelvételéről származik, 2023. november 17.

6 A figyelmeztetésről készült képernyőfotó, 2023. november 17.

7 Hannah Miller, Brad Stone, Shirin Ghaffary és Ashlee Vance: „Silicon Valley Boardroom Coup Leads to Ouster of an AI Champion”, Bloomberg, 2023. november 17., bloomberg.com/news/ articles/2023-11-18/openai-altman-ouster-followed-debates-between-altman-board.

8 Keach Hagey, Deepa Seetharaman és Berber Jin: „Behind the Scenes of Sam Altman’s Showdown at OpenAI”, The Wall Street Journal, 2023. november 22., wsj.com/tech/ai/altman-firing-openai-520a3a8c.

9 Kate Clark, Natasha Mascarenhas és Anissa Gardizy: „Sam Altman Returns to OpenAI, Board Will Go”, The Information, 2023. november 18., theinformation.com/articles/altman-decision-looms-as-sequoia-tiger-negotiate-behind-scenes.

10 Erin Woo, Anissa Gardizy és Amir Efrati: „OpenAI ‘Optimistic’ It Can Bring Back Sam Altman, Greg Brockman”, The Information, 2023. november 18., theinformation.com/articles/openai-optimistic-it-can-bring-back-sam-altman-greg-brockman?rc=ot38so.

11 Alex Konrad és David Jeans: „OpenAI Investors Plot Last-Minute Push with Microsoft to Reinstate Sam Altman as CEO”, Forbes, 2023. november 18., forbes.com/sites/alexkonrad/2023/11/18/openai-investors-scramble-to-reinstate-sam-altman-as-ceo.

12 Az OpenAI Slack-platformjáról származó valamennyi idézet alapjául képernyőfotók szolgálnak.

13 Deepa Seetharaman, Berber Jin és Keach Hagey: „OpenAI Investors Keep Pushing for Sam Altman’s Return”, The Wall Street Journal, 2023. november 21., wsj.com/tech/openai-employees-threaten-to-quit-unless-board-resigns-bbd5cc86.

14 Az irodában készült fényképek.

15 Amir Efrati, Anissa Gardizy és Erin Woo: „Altman Agrees to Internal Investigation upon Return to OpenAI”, The Information, 2023. november 21., theinformation.com/articles/breaking-sam-altman-to-return-as-openai-ceo.

16 Greg Brockman (@gdb), „We are so back”, Twitter (jelenleg X), 2024. november 21., x.com/gdb/status/1727230819226583113.

17 Raffaele Huang és Karen Hao: „Baidu Hurries to Ready China’s First ChatGPT Equivalent Ahead of Launch”, The Wall Street Journal, 2023. március 9., wsj.com/articles/baidu-scrambles-to-ready-chinas-first-chatgpt-equivalent-ahead-of-launch-bf359ca4.

18 Parmy Olson és Carolyn Silverman, „ChatGPT’s $8 Trillion Birthday Gift to Big Tech”, Bloomberg, 2024. november 29., bloomberg.com/opinion/articles/2024-11-29/chatgpt-turns-2-and-gives-8-trillion-birthday-gift-to-big-tech.

19 Gen AI: Too Much Spend, Too Little Benefit?, Goldman Sachs, 2024. június 27., goldmansachs.com/insights/top-of-mind/gen-ai-too-much-spend-too-little-benefit.

20 „Upwork Study Finds Employee Workloads Rising Despite Increased C-Suite Investment in Artificial Intelligence,” Upwork, 2024. július 23., investors.upwork.com/news-releases/news-release-details/upwork-study-finds-employee-workloads-rising-despite-increased-c.

21 Olson és Silverman: „ChatGPT’s $8 Trillion Birthday Gift.”

22 Sam Altman: „The Intelligence Age,” Sam Altman (blog), 2024. szeptember 23., ia.samaltman.com.

Lábjegyzet

1 Egy megjegyzés az AI kutatásával foglalkozó konvenciókról és a szakmai lektorálásról: A mesterséges intelligencia területén a kutatók gyakran az arXiv »az angol archive szó alapján« elnevezésű ingyenes és nyílt tárhelyen teszik közzé írásaikat, amelyek egy akár hónapokkal vagy évekkel későbbi konferencia vagy publikálás kapcsán átesnek a szakmai lektorálás folyamatán, vagy egyáltalán nem vesződnek a szakmai lektorálással. A gyakorlat olyannyira szabványossá vált, hogy a területen dolgozók közül sokan a hatásuk alapján idéznek tanulmányokból, és nem az alapján, hogy átestek-e szakmai lektoráláson. Ebben a könyvben én is így fogok eljárni. A végjegyzetek mutatják, hogy a megjelenés előtt mely tanulmányok estek át szakmai lektoráláson.

HVG Könyvek, Budapest, 2025
Felelős kiadó Szauer Tamás
Kiadóvezető Szabó Tibor Benjámin
Főszerkesztő Besze Barbara
Felelős szerkesztő Kocsis Árpád

Korrektúra: Ungár Péter

Borító: Földi Andrea

Kiadja a HVG Kiadó Zrt.,
az 1795-ben alapított Magyar Könyvkiadók és
Könyvterjesztők Egyesülésének tagja.

www.hvgkonyvek.hu

Elektronikus könyv: Paulik László

Felhasznált betűtípusok
Noto Serif – SIL Open Font License

IBM Plex Mono – SIL Open Font License

IBM Plex Sans – SIL Open Font License