© FEB ’93 Ifjúsági Oktatási Alapítvány, 2025

A kötet szerzői:

Irodalom: Barki Bálint (8.), Gozdán Dóra (11., 12.), Milbacher Dániel (14.), Nadj Dorottya (7., 20.),
Németh Csenge (16., 18.), Németh Dóra (1., 4., 13., 19.), Röhricht Bence (9.), Szabó Leila (14., 15.), Tarnai Dóra (2.), Tóth Anna (10.), Varga Boglárka (5., 6., 17.), Zsille Katalin (3., 6.)

Magyar nyelv: Asbóth Márton (7.), Barki Bálint (12.), Erdélyi Dávid (5., 7., 9., 15.), Gozdán Dóra (1.), Milbacher Dániel (5., 13.), Nadj Dorottya (11., 18.), Németh Csenge (10.), Németh Dóra (2., 4., 6., 17.), Röhricht Bence (3.), Szabó Leila (5., 8., 16.), Varga Boglárka (19., 20.), Zsille Katalin (14.)

Lektorálta: Németh Dóra, Röhricht Bence, Gozdán Dóra

Borító: Vető Gábor

TARTALOM

Előszó

Életművek a magyar irodalomból

Kötelező szerzők

1. Ady Endre Isten-kereső útja 1908-tól 1912-ig A Sion-hegy alatt, a Rendben van, Úristen, Az Isten Titkai és az Istenhez hanyatló árnyék című versciklusok alapján

2. Tematikus, szerkezeti és formai változatosság Arany János balladaköltészetében

3. Az én és a világ kapcsolatának változása, megjelenítése Babits Mihály lírájában

4. Történelmi példázat és karakterteremtés Herczeg Ferenc Bizánc című művében

5. Motívumrendszer, romantikus és realista regényjegyek, valamint a karrierregény lélektaniságának vonásai Jókai Mór Az arany ember című regényében

6. A mama alakja József Attila költészetében

7. Kosztolányi Dezső Édes Anna című regényének különböző jelentésrétegei és értelmezési lehetőségei

8. Ciklusszerkezet, tematika, narrációs és kompozíciós megoldások Mikszáth Kálmán A jó palócok című novelláskötetében

9. Romantikus költőszerepek, ars poeticák Petőfi Sándor költészetében

10. Vörösmarty Mihály lírájának jellegzetes témái, problémafelvetései és poétikai megoldásai a Szózattól Az emberek című költeményig (1836–1846)

Szerzők, művek, korszakok a régi magyar irodalomból a 18. század végéig

Választható szerzők

11. Csokonai Vitéz Mihály dalköltészetének stílusszintézise a rokokótól a népiességig

Portrék, metszetek, látásmódok a 19–20. század magyar irodalmából

Választható szerzők

12. Antik hagyományok és újklasszicista poétika Radnóti Miklós eklogáiban

13. A hagyomány újraírása, az értelmező és önértelmező folyamatok és az elbeszéléstechnika sajátosságai Mészöly Miklós Saulus című regényében

Metszetek a 20. századi délvidéki, erdélyi, felvidéki, kárpátaljai irodalomból

14. Mítosz és történelem, a bibliai Káin–Ábel-történet újraértése Sütő András Káin és Ábel című modernkori hitvitázó (?) drámájában. Kapcsolódási pontok Madách Tragédiájával

Művek a kortárs magyar irodalomból

15. Műfajok, szövegtípusok változása, ars poeticus dilemmák és szerepversek Jász Attila Naptemplom villanyfényben című kötetében

Művek a világirodalomból

16. Dante Alighieri Isteni színjátéka első éneke (Pokol) szövegének jelentésrétegei, az allegorikus olvasat lehetőségei

17. A visszatekintő időszerkezet és a beszűkülő tér szerepe, valamint a motívumok, szimbólumok jelentései Lev Nyikolajevics Tolsztoj Ivan Iljics halála című kisregényében

Színház és dráma

18. Az ibseni dramaturgia jellemzői, az analitikus szerkesztésmód érvényesülése Ibsen Nóra (Babaszoba) című drámájában

19. A műfaj, a drámatípus kérdései és az összetett drámai konfliktus megjelenítése Katona József Bánk bán című művében

Az irodalom határterületei

20. Szabó Magda Az ajtó című regényének és Szabó István Az ajtó című filmjének összehasonlító elemzése

Magyar nyelv

Kommunikáció

1. A kommunikáció célját és funkcióját kifejező nyelvi eszközök

2. A sikeres nyelvhasználat gyakorlata: beszédaktusok, együttműködési elvek, udvariassági formák

3. A kommunikáció formája: a szóbeliség és az írásbeliség

A magyar nyelv története

4. A nyelvtörténet forrásai: kézírásos és nyomtatott nyelvemlékek

5. A szókincs jelentésváltozásának főbb típusai, tendenciái

Ember és nyelvhasználat

6. Nyelvünk helyzete a Kárpát-medencében

7. A nyelvművelés szerepe az új nyelvi fejlemények, jelenségek értelmezésében

A nyelvi rendszer

8. Alaktani sajátosságok: a szótő, a szóelemek szerepe és funkciója, kapcsolódási szabályaik

9. A szavak szófaji rendszerbe sorolásának kritériumai

10. Az egyszerű és összetett mondatok típusainak felismerése

A szöveg

11. A szöveg és a szöveget kiegészítő, nem szövegszerű elemek (kép, ábra, táblázat, tipográfia) kapcsolata

12. Az elbeszélő, a leíró és az érvelő közlésmód

13. Nyelvtani kapcsolóelemek a szöveg jelentésének megteremtésében

A retorika alapjai

14. A szónoklat felépítése, a beszéd megszerkesztésének menete

15. Érvtípusok, érvelési hibák

16. A retorika mint a meggyőzés művelete, a retorikai kommunikáció: az ethosz, a pátosz és a logosz

Stílus és jelentés

17. A hangalak és jelentés viszonya, jelentésmező

18. Összetett szóképek: az allegória és a szimbólum

19. A stílusparódia

Digitális kommunikáció

20. Az internetes információ megbízhatósága, hitelessége: a plágium és az adatvédelem

Felhasznált irodalom

ELŐSZÓ

Huszadik alkalommal jelenik meg a maga nemében egyedülálló kiadványunk: eddigi tapasztalatainkat felhasználva jelentetjük meg friss kötetünket. Az emelt szintű érettségi ugyanis eddig minden évben újabb és újabb meglepetéseket hozott vizsgázók és vizsgáztatók számára egyaránt. A témakörök első pillantásra talán szokatlannak tűnő szempontok szerinti összeválogatása idén is kemény próbatétel elé állítja az érettségizőket.

Kötetünk célja ebben segítséget nyújtani – méghozzá az emelt szintű magyar nyelv és irodalom érettségire készülő diákok számára. Persze a tankönyvek tartalma nem változott tavaly óta, így a számonkérhető anyag sem lett más, ami joggal veti fel a kérdést: miben hoz újat mégis ez az összefoglalás? Az érettségire való felkészülést segítő, sok általános összefoglaló munkával szemben ez a könyv nem az eddig tanultak globális áttekintését kívánja nyújtani, hanem az Oktatási Hivatal által 2024 novemberében nyilvánosságra hozott, a 2025-ös emelt szintű magyar nyelv és irodalom érettségi vizsga szóbeli tételeinek kidolgozását, vázlatát adja. Kötetünk tehát elsősorban az idén érettségiző diákoknak igyekszik segíteni az eligazodást a sok esetben nehezen megközelíthető, olykor a középiskolában nem is tanult témákban. A tételek kidolgozása során mindvégig szem előtt tartottuk az emelt szintű érettségi által kitűzött szempontokat, célokat: igyekeztünk célratörő szöveges értelmezést készíteni a témához. A felkészülők munkáját ezenkívül forrásokkal, fogalommagyarázatokkal is segítjük.

Bízunk benne, hogy munkánk az érettségi lezárultát követően sem veszíti el aktualitását, hasznos lehet ugyanis a következő generációk számára, ha elmélyedhetnek a vissza-visszatérő témákban, ha jobban megismerhetik a tételkidolgozási szempontokat.

Reméljük, hogy kötetünk idén is kedvező fogadtatásra talál, és sokak felkészülését, eredményes érettségi vizsgáját segíti elő, amihez ezúton kívánnak sok sikert a kötet szerzői:

az ELTE Állam- és Jogtudományi Kar

Felvételi Előkészítő Bizottságának tagjai

ÉLETMŰVEK A MAGYAR IRODALOMBÓL

KÖTELEZŐ SZERZŐK

1. Ady Endre Isten-kereső útja 1908-tól 1912-ig A Sion-hegy alatt, a Rendben van, Úristen, Az Isten Titkai és az Istenhez hanyatló árnyék című versciklusok alapján

Ady Endre (1877–1919)

Ady Endre 1877-ben született Érmindszenten. ,,Hétszilvafás” nemesi családból származott, címük ellenére azonban nem rendelkeztek birtokokkal, generációk óta paraszti sorban éltek. A nagykárolyi piarista gimnázium és a zilahi Wesselényi Miklós Református Kollégium tanulója volt, majd Debrecenben tanult.

1899-ben jelent meg első verseskötete, de az országos ismertséget a Budapesti Naplóban megjelent publicisztikái hozták el számára, az irodalmi sikert pedig harmadik, 1906-ban megjelent Új versek című verseskötete.

Nagyváradon ismerkedett meg 1903-ban Diósy Ödönnével, azaz Brüll Adéllal, verseinek Lédájával. Többször jártak együtt Párizsban, Léda ismertette meg Adyt Baudelaire költészetével és általa a szimbolizmussal. A Valaki útravált belőlünk és az Elbocsátó, szép üzenet című versek megjelenése tett pontot kapcsolatuk végére 1912-ben.

A Nyugat indulásától (1908) kezdve a folyóirat munkatársa, vezéralakja.

1915-ben feleségül vette Boncza Bertát (Csinszkát), akivel 1911 óta levelezett. A világháború éveit Csucsán, a Boncza család birtokán, visszavonultan töltötte.

1919-ben, Budapesten halt meg.

Ady vallásosságának gyökerei

Ady kálvinista gyökereiből fakadóan a falusi templomjárások, rendszeres zsoltáréneklések hatására a vallásosság már gyermekkorában beépült világszemléletébe. Idővel sajátos, sokrétű istenképe alakult ki, melyben eltávolodva a tételes vallások istenképeitől, Isten egyfajta szimbólumként, az élet mozgatórugójaként fogalmazódik meg. Vallásossága követi az európai irodalom tendenciáit: akárcsak az általa kedvelt francia Verlaine-t, őt is halálfélelme, és ebből fakadó bűnbánata indította el Isten-kereső útján. Istenes költészete emellett Balassi Bálint vallásos lírájának hangulatát idézi. A magyar reneszánsz költőhöz hasonlóan Ady is egyénként áll Istennel szemben, szakít a korábbi, a közösség nevében felszólaló, sokszor prófétai szereppel.

Vallásos líráját ez a sokoldalúság határozza meg, ami Isten többféle alakbani megjelenése, illetve az istentagadás (Az Isten balján) és az istenkeresés (A Sion-hegy alatt) váltakozásában is fellelhető.

A Sion-hegy alatt versciklus

Ady kapcsolata Istennel az Illés szekerén (1908) című kötetével életművének egyik fő kérdésévé válik. A kötet A Sion-hegy alatt című versciklusában jelennek meg az istenes versek központi témaként, előtérben az istenkeresés folyamatának viszontagságaival. A ciklus címadó versében (A Sion-hegy alatt) a gyermeki hitét kétségbe esve kereső lírai én találkozik a kegyes öreg Úr alakjában megjelenő Istennel. A borzolt, tépett, ráncos kezű idős úrként ábrázolt Isten képe a gyermeki istenkép felelevenítéséből fakad. A lírai én ráébred, hogy képtelen hit nélkül élni, és szüksége van az Úr nyújtotta támaszra, de nem találja az áhított bizonyosságot, a megfelelő szavakat az imához, amivel kapcsolódni tudna a Mindenhatóhoz: „Csak nagyszerű nevedet tudnám”. A ,,bús és kopott” Úr távozásával a reménytelenség, mitikus méretű magányosság érzése mellett a belső vívódás sem oldódik fel.

A versciklus további verseiben Isten alakja, illetve a lírai én és Isten kapcsolata is változik: hol a biztonságot nyújtó, az örök fény képviselőjeként (Az Úr érkezése), hol a „rettentő” Úrként (A nagy Cethalhoz) jelenik meg. Az Ádám, hol vagy?, a Szeress engem, Istenem, illetve Az Isten balján című versei világítanak rá Istennel való viharos és ambivalens kapcsolatára: a lírai én amellett, hogy mint modern ember, érzi a hit szükségességét, és békülni vágyna Istennel, fél szuverenitásának elvesztésétől: „Úgy szeretnék szabad úr lenni, / De éltem, sorsom ki van mérve: / Így kell születni, így kell enni” (Szeress engem, Istenem).

A Rendben van, Úristen versciklus

Ady költészetében az Illés szekerén című kötetét követően újra és újra szervezőerőként bukkan fel egy-egy köteten belül a hit témája. A Szeretném, ha szeretnének (1909) kötet a Rendben van, Úristen versciklusban alakítja tovább Ady Endre vallásos líráját. A viszontagsággal teli ember-isten kapcsolatot, illetve a hitét vesztett ember elkeseredettségét árnyalja ezen új versciklus, melynek ajánlása is sejtető: „Azoknak a bús valakiknek, / akik hitetlenül is az Úristent keresik hívő, / bús gerjedelemmel s remény nélkül.”

A Halál pitvarában című nyitódarabban rendhagyó módon Istent a halállal azonosítja, hozzá intéz beszédet a lírai én, melyet a korábbi versciklushoz hasonlóan a halál közeledtének érzete motivál („Istenem, Halál, pitvarod / Megjavít bennünket”). Az isten-ember kapcsolat komplexitását mutatják a nyitódarabot követő versek is, melyekben a lírai én hol lehajtott fejjel, alázatosan könyörög az Úrhoz a menedékért (Alázatosság langy esője, Imádság úrvacsora előtt), hol pedig vitatkozik a Mindenhatóval. Utóbbira példa a versciklus címadó verse (Rendben van, Úristen), amelyben a lírai én kérdések sorozatával kéri számon Istent a hitének elvesztéséért.

Az Isten Titkai versciklus

A Minden-Titkok versei kötet (1910) Ady életművében az előző kötetek motívumainak, legfőbb gondolatainak, témáinak összefoglalójaként jelenik meg. Az Isten Titkai versciklus darabjaiban a hithez kapcsolódó rejtelmeké a főszerep; a ciklus két kiemelkedő művében, a Hiszek hitetlenül Istenben című nyitóversben és A szerelmetlenség Istenéhez című műben is szervezőerőként van jelen.

A nyitóvers felütése és első versszakai a lírai én hit és Isten melletti elköteleződéséről szólnak, amelyhez alázatos bűntudata társul („Óh, bár haltam volna meg akkor, ha lekacagtalak”). A vers lezárása, utolsó két versszaka azonban újbóli tétovázásról tesz tanúbizonyságot, a lírai én erőfeszítései ellenére továbbra is egy megfejthetetlen titkot lát nem csupán Isten, de önmaga létét illetően is („S mért áhítok? S ez magamnál is, / Óh, jaj, nagyobb titok.”).

A szerelmetlenség Istenéhez című vers lírai énjének megszólalása A Sion-hegy alatt című vers elveszettség érzését idézi: „Óh, én, világ eleven halottja, / Csúfja, gyávája, elveszettje”. A lírai én csapong a kétségbeesés, a felháborodottság és a szabadításért könyörgés, menedékkeresés között, ami ismét az Ady-életmű komplex istenkapcsolatát igazolja.

Az Istenhez hanyatló árnyék versciklus

A menekülő élet (1912) köteten belül az Istenhez hanyatló árnyék versciklus egyfajta mérföldkő Ady Isten-kereső útja során: az eddigi bizonytalanságot, csapongást egységesen felváltja az Isten létében való bizonyosság és sokkal aktívabb, tudatosabb istenkeresés rajzolódik ki a művekben.

A ciklus címadó verse, az Istenhez hanyatló árnyék, a bibliai 109. zsoltár egy kiragadott sorával indul („Mint az árnyék, mikor elhanyatlik, el kell mennem és ide s tova hányattatom, mint a sáska”), amely meghatározza az egész műben megjelenő Isten-kapcsolatot és előrevetíti a mű parafrázis jellegét.

Parafrázis: Egy irodalmi mű tartalomhű újraalkotása, átírása, azzal a céllal, hogy a szerző az eredeti műhöz új jelentésrétegeket, értelmezéseket, stílusokat társítson.

Akárcsak a bibliai zsoltárban, a mű lírai énje is üldöztetésektől megtépázva, alázatosan szól az Úrhoz és várja tőle a megnyugvást, menedéket. Az Ady-vers lírai énje számára saját maga és az Istenhez fűződő korábbi konfliktusos viszonya jelenti az üldöztetés kínjait, aminek tudatában mély megbánást tanúsít, és teljes elköteleződést mutat Isten felé (,,S mert nem láttam régen előbb:/ Nem szabad hinni senki másba”).

A ciklus záró verse, a Tavasznak alkonyata című vers vezérfonalát szintén az erőteljes és magabiztos istenszeretet adja. A lírai én a tavasznak alkonyatával azonosítja magát, sugallva a hit általi megújulást a tavasz évszaktoposzában, és az élet végének közeledtét az alkony vándormotívumában. A vers lezárása szemlélteti a hit erejét, ami képes az egész világot szebbé tenni: „Ma és utolsó órámig mindenkit szeretek, ámen.”

Ady Endre életműve a bemutatott versciklusok és versek alapján rendkívül sokoldalú, változatos Isten-kereső utat tükröz. Az eleinte tagadástól, majd vívódásokkal és kétségbeeséssel terhelt istenkapcsolat végül Isten és a hit teljes szeretetében való kibontakozást mutatja.

Kiadja 2025-ben a Corvina Kiadó Kft., az 1795-ben alapított Magyar Könyvkiadók és Könyvterjesztők Egyesülésének tagja.

1086 Budapest, Dankó utca 4–8.

corvina@lira.hu

www.corvinakiado.hu

Felelős kiadó: Király Levente, a Corvina igazgatója

Felelős szerkesztő: Berka Attila

Műszaki vezető: Székelyhidi Zsolt

Tördelés: Szabó Rózsa

Korrektor: Daróczi Enikő

ISBN 978 963 13 7112 3

Elektronikus változat:

eKönyv Magyarország Kft.

www.ekonyv.hu

Készítette Ambrose Montanus

Felhasznált betűtípusok

Crimson Text – SIL Open Font License

Inter – SIL Open Font License

Noto Serif – Apache License 2.0

Source Serif 4 – SIL Open Font License