Table of Contents

Title Page

© Digi-Book Magyarország Kiadó, 2026

SZEMÉLYEK

ELSŐ RÉSZ

MÁSODIK RÉSZ

I. KÉP

II. KÉP

III. KÉP

IV. KÉP

V. KÉP

VI. KÉP

VII. KÉP

VIII. KÉP

IX. KÉP

X. KÉP

XI. KÉP

XII. KÉP

XIII. KÉP

XIV. KÉP

XV. KÉP

XVI. KÉP

XVII. KÉP

XVIII. KÉP

XIX. KÉP

XX. KÉP

A BORÍTÓT A DIGI-BOOK KIADÓ TERVEZTE

Molnár Ferenc

A VÖRÖS MALOM
SZÍNJÁTÉK KÉT RÉSZBEN,
24 KÉPBEN

BUDAÖRS, 2026

DIGI-BOOK MAGYARORSZÁG KIADÓ

www.digi-book.hu

ISBN 978-963-678-374-7 EPUB
ISBN 978-963-678-375-4 MOBI

© Digi-Book Magyarország Kiadó, 2026

első kiadás: 1923.
az elektronikus változat az 1923. évi
kiadás alapján készült

a borító az első kiadás illusztrációja
részletének felhasználásával készült

Az e-kiadás szerzői jogi megjegyzései

Ennek az e-könyvnek a felhasználási joga kizárólag az Ön személyes használatára terjed ki. Ezt az e-könyvet nem lehet ismételt értékesítésre továbbadni, sem továbbértékesíteni; nem lehet többszörözni és tilos más személynek továbbadni! Ha szeretné ezt az e-könyvet más személyekkel is megosztani, kérjük, hogy minden további személy számára vásároljon újabb példányokat. Ha Ön úgy olvassa ezt az e-könyvet, hogy azt nem vásárolta meg, vagy nem az Ön személyes használatára lett megvásárolva, úgy kérjük, hogy küldje azt vissza a http://www.digi-book.hu címre és vásárolja meg ott saját példányát. Köszönjük, hogy tiszteletben tartja ennek a szerzőnek és kiadónak a fáradságos munkáját.

SZEMÉLYEK

EMBEREK:

János

Ilonka, a felesége

Tanító

Etel, a felesége

Költő

Palmyra

Postatiszt

Öreg szolga

Képviselő

Marcsa

BÁBUK:

Mima

Alfonz

Claribella

A férj

Krupié

Bíró

Francia nő

Portás

Fiatal kártyás

Öreg kártyás

Szobalány

Levélhordó

Groom

Pincér

Maître d’Hôtel

Fräulein

Kártyások, málhahordók, pincérek, parasztok.

ÖRDÖGÖK:

Rex Infernus

Adjutánsa

Magister

Malacoda

Rubicante

Draghignazzo

Alichino

Calcabrina

Scarmiglione

Cagnazzo

Barbariccia

Libicocco

Ciriatto

Graffiacane

Farfarello

Árk-ördögök, zászlótartók, ördögfiókák.

Történik a pokol mélységes fenekén.

Először adták a budapesti Magyar Színházban 1923 október 9-ikén.

ELSŐ RÉSZ

A pokolban. A szín háttere: sima fekete függöny. Vérvörös szőnyeg a földön. Ugyanilyen szőnyeggel bevont lépcső vezet le a színpad egész szélességében a zenekarba. A zenekarban karosszékek, szemben a színpaddal.

A színpadon oldalt földgömb, állványon.

Kis ideig üres a színpad.

Malacoda ördög nagy amerikai pápaszemmel, vörös zubbonyban, balról besiet, a középig jön. Drótnélküli telefonkészüléket hoz, ezt szájához és füléhez illeszti.
Halló! Igen. – Itt a pokol mélységes feneke. Igen, kérem. A Magister kísérleti telepe beszél. Én vagyok, Malacoda adjunktus. Tudomásul veszem és a Magisternek azonnal jelenteni fogom. Értettem, kérem. Igen. Őfelsége, az udvar és a magas kormány elindult és néhány perc múlva program szerint ideérkezik. Köszönöm.

Balról besiet a Magister. Mérnök, feltaláló a pokolban. Talpig vörösben. Frakkja, nadrágja, harisnyája, cipője vörös, csak inge, nyakkendője és mellénye fehér.

Magister.
Nos, Malacoda?

Malacoda.
Ebben a pillanatban jelentik telefonon, mester, hogy az udvar elindult. Néhány perc múlva itt lesz Őfelsége és a kormány.

Magister.
Köszönöm, Malacoda. Csodálkozva nézel rám. Fanyarul mosolyog. Igazad van. Szégyen, de izgatott vagyok. Kérlek, ezen a nagy napon állj fokozottabb mértékben rendelkezésemre.

Malacoda.
Hű szolgád és bámulód, uram, félmillió év óta. Jóban, rosszban. Ideges vagy.

Magister.
A hiúság teszi. Nem csoda. Még itt a pokolban is fázom ettől a naptól. Malacoda! Ma megindul, először indul meg a gép, a nagy találmány, amelyen félmillió év óta dolgozunk. Elgondolni, hogy annyi munka, annyi kínlódás után, végre kész és publikum elé kerül! Elgondolni, hogy ott áll, lent a nagy gépteremben, befűtve, minden porcikájában munkára készen és hogy ma végre megmutathatja, mit tud. Az én találmányom, pokoléletem nagy műve, a vörös malom, a Corruptor Magnus, a Psychocorruptor Infernalis, a pokoli gondolat és az ördögi ötlet legszebb mechanikai csodája!

Malacoda.
A te lángeszed dicsősége, mester! Te vagy a pokol Marconija!

Magister.
Kevés!

Malacoda.
A pokoli Edison!

Magister.
Még ez is kevés!

Malacoda.
Te vagy a poklok Leonardo da Vincije!

Magister.
Ez már beszéd! Ah, Malacoda, csakhogy ma végre odajuthattunk, hogy levethettem a munkászubbonyt és felölthettem az ünnepi ruhát felséges uralkodóm tiszteletére, aki eljön az ő kíséretével, megtekinteni a találmányomat. Ah… Malacoda! De hagyjuk most a lírát. Nem kell érzékenység. Hidegvér, ezer szem, nyugodt kéz. Milyen az új frakkom?

Malacoda.
Kifogástalan.

Magister.
Mert erre is sokat adok. Nem vagyok elhanyagolt szobatudós. A zseni legyen szép, kívülről is. Zsebkendőt tart az orra alá. A parfümöm?

Malacoda.
Bódító.

Magister.
Szintétikus. Magam kevertem. Sokkal intenzívebb, mint az igazi záptojás. Kénhidrogén és ammóniák. Csodabüdös. Kéjjel szagolja.

Malacoda.
Elragadóan büdös.

Magister.
Köszönöm ezt a kis hizelgést is, Malacoda. Jól esik. Kezet szorít vele. De most munkára. Az utolsó ellenőrzés. Az utolsó utasítások. Tapsol. Scarmiglione! Alichino! Calcabrina! Cagnazzo! Barbariccia! Libicocco! Draghignazzo! Ciriatto! Graffiacane! Farfarello! Rubicante!

A megnevezett munkás-ördögök nevükre egyenként beszaladnak. Mindeniknél valami gépész-szerszám van. Jobbról-balról jövet köréje kuporodnak. Barbariccia lemegy a zenekarba.

Magister.
Már jelezték az udvar érkezését. A bemutatás nagy napja elkövetkezett. Ti hű munkatársaim voltatok a gép megépítésében. Ma mutassátok meg, hogy igazán a tűz gyermekei vagytok, és méltók vagytok a nevekre, amiket a nagy Dante adott nektek. Legyetek fürgék, ügyesek, gyorsak és okosak a kezelésben.

A munkások.
Igen, mester.

Magister.
Rendben van minden?

A munkások.
Igen, mester.

Magister.
Emeltyű, szellentyű, billentyű, forgattyú, tolattyú, lengettyű, dugattyú, lövettyű?

A munkások.
Rendben van, mester.

Magister.
Kelepek, telepek, szelepek?

A munkások.
Igen, mester.

Magister.
Alapok, kalapok, falapok?

A munkások.
Igen, mester.

Magister.
Minden legkisebb részecske jól simul, nyomul, mozdul, tolul, fordul?

A munkások.
Simul, nyomul mozdul, tolul, fordul.

Magister.
Hát akkor…

A nézőtérre belép egy ördög, a pokol királyának adjutánsa.

Magister.
Nos? Mi az?

Adjutáns harsányan kiáltva.
Vexilla prodeunt Regis Inferni!

Magister.
Ah! Máris? A szívére teszi a kezét. A munkások felugrálnak.

Barbariccia a zenekarból.
Vexilla prodeunt Regis Inferni!

Magister.
Vexilla prodeunt! Őfelsége zászlói közelednek! Itt a nagy pillanat! Gyorsan! Cagnazzo, Barbariccia! A reflektorokhoz! Malacoda, szólj a zenekarnak! Scarmiglione, a dinamohoz! Alichino, a lendkerékhez! Calcabrina, a kazánokhoz! Libicocco, a centrifugához! Draghignazzo, a manométerhez! Ciriatto, az olajozókhoz! Graffiacane, a hanglemezekhez! Farfarello, az áttételekhez! Rubicante, fel a gépmesteri hídra!

Ahogy mondta, mind elrohantak, jobbra-balra. Most egyedül marad. Egy-két lépcsőt lejön a zenekarba. A színfalak mögött megszólal az Ördöghimnusz. A nézőtéren át bevonul Sátán, a pokol királya, udvarával. Elől jön az adjutáns, aki az imént kiáltott. Utána a két zászlótartó a két feketevörös zászlóval. Utánuk egyedül a Sátán, talpig vörösben, hatalmas szarvakkal, koronával a fején. A Sátán után a hét árk-ördög, kis koronával a fejükön, kétágú villával a kezükben. Lassan vonulnak előre. A két zászlótartó a zenekaron át a lépcsőzetre megy és jobbról-balról feláll. A zene elhallgat.

Magister.
Hódolattal üdvözlöm ő pokoli felségét, hatalmas uramat, aki megtisztelte szerény munkám hajlékát.

Adjutáns.
Őfelsége szívesen jött a nagyhírű találmányt megtekinteni. Reméli, hogy nemcsak az ő megelégedését, de az egész pokolfajzat dicsőségét fogja kivívni a mester találmánya. Őfelsége azt kívánja, hogy minden felesleges ceremónia mellőzésével azonnal térjünk a dologra.

Magister.
A felség óhaja parancs. Méltóztassanak helyet foglalni. Az udvar bevonul a zenekarba és helyet foglal a karosszékeken. A két zászlótartó lemegy a lépcsőn és jobbról-balról a földre kuporodik.

Magister felszalad a színpad közepére.
Úgy hát… Felséges uram, magas kormány, engedelmükkel röviden ismertetni fogom találmányom lényegét. Én egy emberrontó gépet csináltam. Műszaki neve: Psychocorruptor. Psyché: az lélek. Corrumpere: annyit tesz mint: elrontani. Tehát: «Psychocorruptor» azt jelenti, hogy lélek-elrontó. Az én gépem igazi büszke ördögi gondolat. Beledobsz egy ártatlan, tiszta, becsületes embert és egy óra mulva másik végén kijön egy kész gazember. Ez az egész. Hogy mi volt vele a célom? Semmi. Szeszélyből csináltam, mint Edison a grammofont. Ötletből, viccből, nyugtalanságból, gonoszságból, zseniből! Ördögi feladat: rontani. A jóból rosszat csinálni. És ezt produkálja ez a hatalmas malomgép, amely itt lent türelmetlenkedik a lábunk alatt a nagy gépteremben. A jó emberből rosszat csinál. Ahogy beledobod a jó embert, sorra őrli meg az illuzióit, koptatja a hitét, szaggatja a tisztességét, megtöri a szeretetét, bepiszkolja a szerelmét, megkeményíti a szívét, elveszi a becsületét, – megőrli, mint a malom, mindazt, ami benne nemes, ami isteni!

Az udvar.
Bravó!

Magister meghajol.
Fenn a földön vannak már régóta ilyen emberrontó intézmények. A nagyvárosok. Az ártatlan vidéki jófiú felmegy Párizsba és húsz év alatt Párizs elrontja. De ez húsz év. Az én gépem ezt egy óra alatt végzi el. Rohamosan vágtat át az ember a malom rekeszein, lélekzethez se jut, s a gép elvégzi hatvan perc alatt azt, amihez egy romlott nagyvárosnak évtizedekre van szüksége. Félmillió évig dolgoztam, felséges uram, ezen a gépen! Néha már-már kedvemet vesztettem, de akkor eszembe jutott, hogy milyen istentelen gazságot csinálok, – és ebből újra meg újra erőt merítettem. Ma végre itt áll készen a bemutatásra, az első kísérletre. Felhasználtam hozzá mindazt, amit az emberi kutatás a mai napig kitalált. Teremteni mi nem tudunk, felség. De amit más teremtett, azt rosszra felhasználni a lángész szikrázásával, – ez a mi dicsőségünk.

Az udvar.
Bravó!

Magister.
Nincs az az anyag, nincs az az erő, nincs az a gépészi kombináció, ami ebben a malomban benne nem volna. Holt és élő anyag keveredik benne egy csodaszörnyeteggé, melynek külseje érc, de belseje izzik, nyüzsög, a mindentől ami benne van.

Adjutáns.
Őfelsége azt kérdi, hogy mégis, milyen anyagokból és milyen szerkezetekből van összetéve a malom.

Magister.
Van ebben minden, felséges uram, de itt nem üres szó az, hogy «minden», de minden, minden van ebben a gépben.

Ha felségteknek van türelme hozzá
Picinyke részét elmondhatom annak,
Mi benne ég, forr, mozdul, fordul,
Simul, hajlik, lendül, visít, csikordul!
Van benne vas, nikkel, réz, ezüst, bádog,
Gleccserjég, grammofonlemezen átok,
Kutyagyomorsav, drótkötél, kő, festék,
Festett képek, szép reggelek és esték.
Van benne durhigany, szén, selyem, fa, tolattyú,
Lánc, kapocs, anyatej, élő hattyú,
Platina, vér, higanygőz, tövis, éther,
Fogideg, esővíz, jódezüst, mikrométer,
Napfény, holdfény, sróf, kéksav, csepű, gyanta,
Ópium, brokát, cukor, zenebanda,
Kvarcfény, orgonasíp, mész, gőz, gáz, posztó,
Glicerin, cérna, kard, áramelosztó,
Keresztfejvezetéktartó, planéta,
Gummi, női haj, csalán, spirochéta,
Rubintengelyágy, békateknő, újbor,
Csikóbőr, pajzsmirigy, csigabibor,
Szakállszőr, porcellán, szijj, rózsabimbók,
Májmétely, kénsav, mákony, pisztoly, csimbók,
Alizarin, bőr, rozsda, drót, sár, túró,
Tartalékkapocságy, bróm, gyémántfúró,
Szög, nyirok, ólomszuperoxid, kókusz,
Tű, gyapot, zománc, kés, fékpofa, lókusz,
Gyöngyház, jég, kamgarn, finomszövésű,
Cső, lift, só, kén, fű, áramszedő fésű,
Lengettyű, sóhaj, tömszelence, kaptár,
Arany, hamuzsír, pálmabor, naptár,
Madártoll, kapcsolócsap, tányér, tálca,
Gyopár, tengervíz, gyapjú, rostélypálca,
Izzadság, zongora, ital, étel,
Falevél, fogaskerékáttétel,
Turbina, lószőr, olló, lencse, borsó,
Fenyőtoboz, kormánycsavarorsó,
Konnektor, kompresszor és kommutátor,
Kastély, palota, villa, kunyhó, sátor,
Kert, part, hegy, völgy, sírás és kacagások,
Felhők, szerelmek, kéjes halódások,
Ölések, ölelések, csalódások,
Minden, ami kapcsol, és ami bont…
Minden, ami kapcsolódik… és ami ront…
Minden van benne. Milliónyi szóval
Csak milliomodrészét mondhatnám el
Annak, mi benne ég, forr, mozdul, fordul,
Simul, hajlik, lendül, visít, csikordul,
S beszél!… Mert végül… Van benne… Ah bocsánat
Az izgalomért, mely urrá lett most rajtam,
De felnyerít az ördögvér a szívben,
És lobbot vet az ősi tűz vad lelke,
Mert még valami van benne, felségtek,
Anélkül hitvány földi eszme lenne…
Felséges uram… ember van benne!

Izgatottan, fáradtan ül le a lépcsőre, ott vizionáriusan, tranceban, halkan mondja:

Magister.
Preparált emberek vannak benne, felséges uram. Rab lelkek és testek, amiket a földön fogdostam össze. Itt a nagy műtőteremben sok ezeréves életre preparáltuk őket. Vágtuk a testüket, hipnotizáltuk a lelküket… szereket kaptak… elevenen vannak bebalzsamozva… élő bábuk… némelyiknek három szíve van… és nincs veséje. A másiknak kiszedtük az idegeit. Az agyvelejükön lékek vannak. Az egyiknek nincs becsületérzése. A másiknak háromszoros adag érzékisége van. Az egyik csak felejt. A másik csak emlékezik. A harmadik csak hazudik. Élnek és mégis bele vannak komponálva a gépbe. Sugarak és áramok igazgatják őket. Lemezek beszéltetik őket. Könnycsatornák ríkatják őket Csiklandós sugarak nevettetik őket. Erős áramok forralják őket. A szerelmük égő hipnózis… a gonoszságuk alkohol… a közömbösségük kokain… a rajongásuk hasis… Rettenetes dolgot csináltam a rabjaimmal… de most felségesen játszanak benn a gépben… úgy illeszkednek bele, mint a kerekek, szijjak csavarok, dugattyúk… összejátszanak a géprészekkel, a sugarakkal, az áramokkal… Hirtelen felkiáltva. Óhajtod látni a babáimat, felség?

Adjutáns.
Őfelsége a legnagyobb érdeklődéssel kéri az ily módon preparált emberbábúk bemutatását.

Magister felszalad a lépcsőn.
Rubicante!

Rubicante (beszalad, megáll.)

Magister:
A babákat!

Rubicante.
Igenis, Magister. Leszalad a lépcsőn, a zenekarban csapóajtót nyit fel, a mélységben eltűnik. Hallatszik, amint mondja: A magister a babákat kéri!

Magister.
A babák jégen vannak. Emberi szervezetük nem bírná ki a mi klimánkat.

A babák menete megjelenik a csapóajtóban, felmegy a lépcsőn. Az ördögök körülveszik, terelik őket. A babák: a második felvonás összes szereplői, Mima kivételével. Mind abban a ruhában vannak, amelyben szerepelni fognak. Lassan vonulnak fel, szomorú, élő-halott, néma menet, lehunytszemű, hipnotizált rabok. Fenn a színpadon megállnak.

Magister gyönyörködve és büszkén mutat rájuk.
A malomköveim, felség! Most némák és bágyadtak. Olyanok, mint a halottak. De ha az áramvezető sugár éri őket, életet kapnak. Rubicante! A viola sugarat!

Viola sugár suhan végig a csoporton. A babák lassan élednek, mozdulnak, előbb igen halkan, majd fokozatosan hangosabban beszélnek. Valamennyi egyszerre kezdi mondani a szerepét, amit a második felvonásban mondani fog. Csevegés, sírás, nevetés, kiáltozás, össze-vissza, mozgással.

Magister vezényelve.
Vissza a sugarat!

A sugár lesuhan róluk. A lárma elhalkul, majd egészen elhallgat. Megint a néma, mozdulatlan, halott csoport.

Magister.
Vigyétek őket le a gépterembe!

Az ördögök kiterelik a csoportot jobbra.

Magister Rubicantehoz, aki nem ment ki.
Most hozzátok Mimát!

Rubicante lerohan a lépcsőn a mélységbe.

Magister.
Most, felséges uram, most jön a fő-baba! A nő! A nő, aki ront. A szép. A gonosz. A nő.

Rubicante és az iménti ördögök a mélységből felkísérik a lépcsőn Mimát. Mima fehér ruhában, sápadtan, lassan megy fel a lépcsőn, mint ahogy a többi baba ment. Fenn a színpad közepén megáll. Az ördögök tisztelettel, lábujjhegyen elhúzódnak tőle, a színpad sarkában a földre kuporodnak.

Magister.
Nézd felséges uram, milyen tökéletes! Lángok lobognak a bensőmben, ha nézem. Évezredek kellettek, amíg kitenyésztettem az emberek közt. Egy babyloni leányon kezdtem. Túlságosan vérengző volt. Akkor a lyoni szűz mártirok véréből kevertem rokont egy generációjához. Aztán Messalina-vért kapott. Mikor nem volt elég kegyetlen és elszánt, egy Borgia-rokont kevertem a családjához. Van benne egy Bonaparte-rokon vére. Van benne Petrarca-vér, hogy lágy és költői legyen. Beethoven-vér. És minden nagy komédiás véréből egy csöpp, a régi görög szinészektől egészen Duseig! Mikor megvolt, megszületett, felnőtt, elkárhozott, elraboltam és a műtőterembe vittem, felség. Az ereiben megkettőztem a vérmennyiséget. Az idegeihez még egy idegrendszert szőttem a testébe. Most két ideghálózat reszket benne. A szivéhez még egy szivet ültettem. Most két szíve van.