Babiczky Tibor

A jóemberek

Válogatta és szerkesztette

András László

Magvető

Magvető Könyvkiadó és Kereskedelmi KFT.

www.magveto.hu

ISBN 978-963-14-2950-3

© Babiczky Tibor, 2011

A jóemberek[1]

A dombok közt kanyargó mellékúton egy autóbusz halad nyugatról kelet felé. A háttérben egy falu szappanszerű fényei. A széksorokban – az Isten áldja meg őket – tizenkét gyerek; hat-hétévesek. A kormánynál egy hórihorgas alak ül. Tányérsapkáján vörös szalag fut körbe. A felöltője is – mi más lehetne? – vörös, bal oldalán hét gombsor, mindegyik sorban hét aranygomb. Dúdol vezetés közben:

„Nem tudja a nevem a faluban egy lány,

pedig az én nevem Lassanjárj, Lassanjárj!”

Az út mentén pipacsok verdesnek az ébredező szélben. A gyerekek – Isten legyen irgalmas hozzájuk – szótlanul ülnek. A fülükbe dúdolnak a hangok, szólván, hogy mindez csak őrület. Egyszer csak a legkisebb fiú – „Szörnyűség az ott hátul!” – előretámolyog, hogy – az Isten ne rója fel neki – okádnia kell. Lefullad a busz. A dombtetőn kitárt karokkal integet egy diófa. Az ablakok mögött egyre mélyülő, zsíros sötétség remeg. A gyerekek sorban – a hórihorgas megy legelöl – hátratipegnek, kíváncsiak – az Isten óvja őket –, mi van ott. A háttérben egy falu szappanszerű fényei. Mindenki okádni kezd, és – az Úr adjon nekik békét – egyikük sem látja meg többé a napot. A hórihorgas alak köddé vált. A vezetőfülkében – az ülésen – egy fél pár aprócska cipő.

Jegyzet:

1: Ire: daoine maithe, Eng: fairy people. Rakovszky Zsuzsa fordításában a „jóemberek”. Az ír mitológia alakjai, akik „túl rosszak, hogy a mennyországba kerüljenek, és túl jók, hogy a pokolba.” Más megközelítésben ők a „föld istenei” (W. B. Yeats).