Jonas Jonasson

A próféta és a hülye

részlet

Athenaeum

A fordítás alapjául szolgáló mű:
Jonas Jonasson: Profeten och idioten
Bokförlaget Polaris, 2022

Copyright © Jonas Jonasson, 2022
Published by arrangement with Albatros Agency

Hungarian translation © Kúnos László, 2022

Minden jog fenntartva.

Kiadta az Athenaeum Kiadó,
az 1795-ben alapított Magyar Könyvkiadók
és Könyvterjesztők Egyesülésének tagja.
1086 Budapest, Dankó u. 4–8.
www.athenaeum.hu
www.facebook.com/athenaeumkiado

ISBN 978 963 543 282 0

Felelős kiadó: az Athenaeum Kiadó ügyvezető igazgatója
Felelős szerkesztő: Koronczai-Fekete Viktória
Szerkesztette: Dian Viktória
Műszaki vezető: Dubecz Adrienn
Borítóterv: Földi Andrea

Elektronikus változat
eKönyv Magyarország Kft.
www.ekonyv.hu
Készítette: Ambrose Montanus

2011

Elbeszélésünk kezdetének időpontjában Barack Obama volt az Egyesült Államok elnöke, Pan Gimun az ENSZ főtitkára, Angela Merkelnek pedig még tíz éve volt hátra a tizenhatból, amit Németország kancellári székében töltött.

Oroszország akkori elnökének nevére ma már szinte senki nem emlékszik. Mindenki tudja viszont, hogy a kormányrudat az átmenetileg miniszterelnöki pozíciót betöltő Putyin tartotta a kezében.

Észak-Afrikán végigszáguldott az arab tavasz sok százezer ember részvételével, akiknek elegük lett a korrupcióból és a látszatdemokráciából – és akik azt hitték, hogy lehetséges a változás.

A Csendes-óceánban egy földrengés nyomán öt emelet magas hullám keletkezett, amely elárasztotta Japán partjait, és mindent lerombolt, ami az útjába került – beleértve a fukusimai atomerőművet is.

A néhányszáz millió néző előtt zajló Eurovíziós Dalfesztivált Azerbajdzsán nyerte meg. De hol volt ez a nézőszám ahhoz a kétmilliárdhoz képest, akik nem sokkal azelőtt az angol Vilmos herceg és Kate Middleton esküvői szertartását követték? Az USA eközben felkutatta és agyonlőtte Oszáma Bin Ládent, amit viszont egyetlen néző sem látott.

Az év folyamán fellángolt az örök határvita Thaiföld és Kambodzsa között, majd átmenetileg újra kihunyt. Svédországot a konzervatív párt vezetője, Reinfeldt miniszterelnök kormányozta, aki magáévá tette a baloldal legfontosabb jelszavait, és ezekkel egymásután két választást is megnyert.

Ugyanitt a diplomata pályára lépő Fredrik elutazott Rómába, és a sorsára hagyta félnótás kisöccsét, Johant. A mamájuk már régen meghalt, a papájuk pedig kéz a kézben andalgott a fiújával Montevideo tengerparti sétányain.

A félnótással kezdjük. De nem telik bele sok idő, és az egész világ belekeveredik a játékba. Obama, Pan Gimun és Putyin Oroszországa is.

Jó étvágyat.

Jonas Jonasson

Első rész
A világvége előtt

1. fejezet 2011 nyara

Johan kedves volt. Segítőkész. És mérsékelten tehetséges.

Sok mindent nem tudott. Például azt, hogy a bátyja nem a legjobb bátyó a világon.

Csak két évvel volt idősebb nála, de Johan úgy nézett föl rá, mintha az apja lett volna. Pedig apja egyiküknek sem volt.

Jobban mondva: volt. Csak eltűnt, mielőtt Johan megszületett volna. Aztán az évek során néha előkerült. Utoljára a mama temetésén jelent meg. A temetés utáni összejövetelen a fiainak ajándékozta Stockholm legelegánsabb utcájában lévő tizenkét és fél szobás lakását. Fredriknek azt mondta, büszke rá, Johannak azt mondta, reméli, egyszer még egyenesbe kerül.

És távozott.

A két testvér külsőleg hasonlított egymásra, de másban nem. Bátyó a papa nyomdokaiban járt, diplomáciai pályára készült, excellenciás úr szeretett volna lenni. Az öcskös levélkihordással próbálkozott, de beletört a bicskája.

Miközben az egyik szép haladást ért el a Külügyminisztérium diplomataképző kurzusán, a másik igyekezett rendben tartani a tizenkét és fél szobás lakást, mivel máshoz nemigen értett.

Esténként Fredrik fontos iratokkal a kezében belevetette magát a fülesfotelba a könyvtárszobában, megkérte Johant, hozzon neki egy pohár whiskyt, felmérte, mennyire éhes, és eldöntötte, mikorra legyen kész a vacsora.

– Negyed nyolc – mondta ilyenkor az öccsének. – De az tényleg negyed nyolc legyen. És most menj ki, és hagyj békén.

Johan úgy érezte, szükség van rá. Büszke volt, hogy hasznossá teheti magát. Úgy érezte, helyén van. Amennyire megterhelő volt számára néha a gondolkodás, annyira izgalmasnak tartotta, ha megízlelhet és megszagolhat valamit.

Fredrik ritkán volt elégedett az eredménnyel, lényegében soha. Miért is lett volna? Johan nem értett semmihez. Az idősebb testvérnek viszont erős oldala volt a konstruktív kritika.

– Ne tegyél ennyi oregánót a szószba, te hülye!

És nagyon odafigyelt az etikettre.

– Pinot noirt soha ne szolgálj fel a bordeaux-i poharában. Hányszor kell még ezt neked elmondanom?

Többször nem kellett. Johan a konyhát tekintette igazi munkahelyének tizenkét éves kora óta, amióta anyjuk megbetegedett, és többé nem kelt fel az ágyból. Anyjuk hat évvel ezután meghalt valamilyen betegségben, amelynek a latin nevét Johan soha nem tudta megjegyezni.

Fredrik kiszolgálása játéknak indult. És ugyanez a játék folytatódott még sokáig azután is, hogy felnőttek.

Fredrik a játékot „úr és szolga” játéknak nevezte. Egyikük játszotta az urat, másikuk a szolgát. Ha a szolga nem engedelmeskedett kellő időben, vagy elfelejtette azt mondani, hogy „Igen, uram” vagy „Nem, uram”, akkor helyet cseréltek, és úgy folytatták a játékot.

Fredrik mindenben jobb volt, ennek az egynek a kivételével. Mindig elfelejtette, mit kell mondania, szinte soha nem játszotta a szolga szerepét. Johan viszont, amíg Fredrik el nem utazott külföldre, és nem állított mindent a feje tetejére – egy-egy percnyi kivételtől eltekintve – megszakítás nélkül játszotta tizenöt éven át a szolga szerepét.

– Nem bírlak legyőzni, egyszerűen jobb vagy nálam – mondta Fredrik. – Na, menj, vedd elő a két bőröndömet a gardróbból. Utána kivasalhatod az ingeimet, és bepakolhatod a zoknijaimat. De ne felejtsd el, hogy a bélszín már bent van a sütőben. Gorgonzolát beszéltünk meg, ugye? Kezdek éhes lenni.

– Igen, uram. Igen, uram. Nem, uram. És igen, uram.

Megfeledkezni a bélszínről? Micsoda beszéd! Az soha nem fordulhat elő. Csak a megfelelő hőmérsékletre kell ügyelni. Sütni 110 fokon, kivenni 50 fokos maghőmérsékletnél, pihentetni a tálban 54,5 fokon. És tizenegy perc múlva tálalni.

Fredrik diplomáciai pályájának első külföldi megbízatására készült. Bátyónak sok mindent el kellett intéznie elutazása előtt. Johant szorongással töltötte el a perspektíva, hogy egyedül marad a luxuslakásban a Strandvägen, de Fredriknek megesett rajta a szíve. Eladta a tizenkét és fél szobás lakást, és a pénzen vett egy lakókocsit az öccsének. A kocsinak különlegesen jól felszerelt konyhája volt, és Johan kapott hozzá egy bankkártyát is, amelynek 1-2-3-5 volt a PIN-kódja. Fredrik maga választotta a kódszámokat, „mert ezt még te sem tudod elfelejteni”, mondta Johannak. „A bank nem ment bele abba, hogy 1-2-3-4 legyen.”

– 1-2-3-4 – ismételte meg Johan.

– Hülye – mondta Fredrik. – 1-2-3-5. Ezt a néhány számot csak meg tudod jegyezni?

A kártyához tartozó számlára betett ötvenezer koronát, és azt mondta, Johannak ettől a naptól kezdve felnőtt életet kell élnie, és egyedül kell boldogulnia.

– Igen, uram – mondta Johan félve tekintve az ismeretlen jövőbe, de hálásan a segítségért.

Fredrik még abban is segített neki, hogy eladja a lakás berendezését, a Löwenhult család évszázadok óta gyűjtögetett tárgyait. A zongorát, a nyolc perzsaszőnyeget, a reneszánsz festményeket, az étkészletet, a komódokat, kristálycsillárokat, szekrényeket és tükröket. Az aukciós cég képviselője azt mondta, összességében „egészen unikális” az anyag, Johan hallotta a megjegyzést, de a nehéz szavak mindig fejfájást okoztak neki. Fredrik elmagyarázta, hogy ez azt jelenti, hogy a bevétel valószínűleg fedezi az ő római repülőjegyének az árát.

Ezzel nagyjából minden el is volt rendezve. Már csak annyi volt hátra, hogy Fredrik bátyó megértesse az öcskössel, hogyan kell bánni a lakókocsival. Johannak áramra lesz szüksége az akkuk feltöltéséhez, különben nem tud főzni. Léteznek ilyen telephelyek Stockholm környékén, Fredrik le is foglalt egy helyet Fisksätrában. Piszok sokba került, mondta Fredrik. Johan azzal hálálhatja meg neki a segítséget, hogy kiviszi őt a reptérre.

Nem jutottak volna messzire, ha a leendő diplomata a megfelelő pillanatban nem úgy dönt, hogy jobb, ha ő maga vezeti a kocsit. Johan ugyanis már két perce próbálgatta, hogyan kell a járművét kormányozni. Úgyhogy ő is jó ötletnek tartotta, ha helyet cserél a bátyjával. Az autóvezetés is bonyolult dolog, mint általában minden.

Kint az indulási terminál előtt Fredrik előbb röviden még elmagyarázott valamit, amit Johan nem értett, aztán azt mondta, hát akkor szevasz, minden jót, majd fogta a két bőröndjét, és eltűnt.

Johan, aki tudta magáról, hogy semmire sem jó, életében először magára maradt. Azzal kezdte új életét, hogy elhatározta, elmegy egyenesen Fisksätrába, és közben kitanulja, hogyan működik az autó. A sebességváltásról az autó maga gondoskodott, ez tehát nem jelentett nehézséget. És csak két pedálra kellett figyelni, nem háromra. Fog ez menni, ha vezetés közben nem kalandoznak el a gondolatai. És gondolkodásra most nincs szükség, gondolta.

Ebből kifolyólag a visszaúton Stockholmba az autópályán elfelejtett időben sávot váltani, és olyan kijáraton hajtott ki, ahol nem kellett volna. Váratlanul egy bevásárlóközpont parkolójában találta magát.

– Na, így is jó!

Ez a magyarázata, hogy a lakóautó végül teljesen feltöltött éléskamrával érkezett meg hosszú keresgélés után a várostól délre fekvő telephelyre.

Ahol a bérlet Fredrik szerint „piszok sokba került”. Biztosan így volt, de Johan szemében a hely mégis olcsónak látszott. Nagyjából akkora lehetett, mint egy futballpálya. Fű helyett többnyire csupasz föld borította. Itt-ott oszlopok álltak ki a földből elektromos csatlakozókkal. Az egyik oszlopon egy nagy táblára volt fölírva, mi mindent nem szabad csinálni. Johannak nem sikerült elolvasnia, mert minden figyelmével arra koncentrált, hogy jó helyen álljon meg.

A telepen nem parkoltak járművek egyetlen lakókocsi kivételével, amely kissé távolabb, a lejtős domboldal szélénél állt. Johan arra gondolt, hogy ilyenkor, nyár közepén a kempingelők inkább az utakat járják.

Bár jobb lett volna, ha nem erre gondol. Hanem a gázra. És a hozzá tartozó pedálra. És a kormányra. Úgy kellett volna befordulnia, hogy nem megy tovább a másik lakókocsi felé. És fékeznie kellett volna.

De hát minden olyan nehezen ment. És a balszerencse, úgy is lehet mondani, már várt rá.

A magányos lakókocsi pontosan ott parkolt, ahol nem kellett volna parkolnia. És egyre közeledett feléje, holott meg sem mozdult. Johan rájött, hogy ez azért van, mert ő megy hozzá egyre közelebb.

A gázpedál és a fékpedál teljesen egyforma volt. A gáz volt a jobb oldalon, a fék a bal oldalon. De melyik is a jobb oldal? És a bal?

Miután sikeresen megtette a több kilométer hosszú utat a repülőtérről idáig, Johan számára e pillanatban hirtelen sürgős lett valami. A fékezés. Kiválasztotta az egyik pedált. Rosszul.

A kocsi ugrott egyet előre.

Újra választott a pedálok közül. Ezúttal helyesen.

Úgyhogy az ütközés nem lett túl erős. Kétségtelenül nekiment a telepen álló egyetlen lakókocsinak. De alig lökött rajta egy kicsit. A sajátját pedig sikerült megállítania.

A másik lakókocsi viszont gurulni kezdett. És a lejtős domboldalon egyre gyorsabban. Először csak egy métert gurult. Aztán kettőt. Ötöt. Összesen talán tízet, amíg egy magányos fa el nem állta az útját.

– Ez így nem lesz jó – mondta Johan.

Pedig jó volt.

Tartalom

2011

Első rész: A világvége előtt

1. 2011 nyara

2. 2011. augusztus 26., péntek. Már csak tizenkét nap

3. 2011. augusztus 26., péntek. Már csak tizenkét nap

4. 2011. augusztus 27., szombat. Már csak tizenegy nap

5. 2011. augusztus 27., szombat. Már csak tizenegy nap

6. 2011. augusztus 28., vasárnap. Már csak tíz nap

7. 2011. augusztus 28., vasárnap. Már csak tíz nap

8. A lila hajú öreglány

9. 2011. augusztus 28., vasárnap. Már csak tíz nap

10. 2011. augusztus 29., hétfő. Már csak kilenc nap

11. A Löwenhult család titkai

12. 2011. augusztus 29., hétfő. Már csak kilenc nap

13. 2011. augusztus 30., kedd. Már csak nyolc nap

14. A cukorrépa-termesztő fia 1/5. rész

15. 2011. augusztus 31., szerda. Már csak hét nap

16. 2011. augusztus 31., szerda. Már csak hét nap

17. 2011. szeptember 1., csütörtök. Már csak hat nap

18. A cukorrépa-termesztő fia 2/5. rész

19. 2011. szeptember 1., csütörtök. Már csak hat nap

20. 2011. szeptember 2., péntek. Már csak öt nap

21. 2011. szeptember 2., péntek. Már csak öt nap

22. A cukorrépa-termesztő fia 3/5. rész

23. 2011. szeptember 3., szombat. Már csak négy nap

24. 2011. szeptember 4., vasárnap. Már csak három nap

25. 2011. szeptember 4., vasárnap. Már csak három nap

26. Obama, Pan Gimun és minták a világ sokféle bajából

27. 2011. szeptember 4., vasárnap. Már csak három nap

28. A cukorrépa-termesztő fia 4/5. rész

29. 2011. szeptember 4., vasárnap. Már csak három nap

30. 2011. szeptember 5., hétfő. Már csak két nap

31. 2011. szeptember 6., kedd. Már csak egy nap

32. 2011. szeptember 6., kedd. Már csak egy nap

33. 2011. szeptember 6., kedd. Már csak egy nap

34. A cukorrépa-termesztő fia 5/5. rész

35. 2011. szeptember 7., szerda. Már egy nap sincs

36. 2011. szeptember 7., szerda. Már egy nap sincs

37. 2011. szeptember 7., szerda. Már egy nap sincs

38. 2011. szeptember 7., szerda. Már csak öt óra

39. 2011. szeptember 7., szerda. Már csak négy óra

40. 2011. szeptember 7., szerda. Már csak három óra

41. 2011. szeptember 7., szerda. Már csak két óra

42. 2011. szeptember 7., szerda. A végső óra

Második rész: A világvége után

43. 2011. szeptember 8., csütörtök

44. 2011. szeptember 8., csütörtök

45. 2011. szeptember 8., csütörtök

46. 2011. szeptember 8–14.

47. 2011. szeptember 15–25.

48. 2011. szeptember 15–25.

49. 2011. szeptember 26., hétfő

50. 2011. szeptember 26., hétfő

51. 2011. szeptember 27., kedd

52. 2011. szeptember 27., kedd

53. 2011. szeptember 27., kedd

54. 2011. szeptember 27., kedd

55. A harmadtitkár rémálma

56. A gondterhelt elnök

57. 2011. szeptember 30., péntek

58. Hebbe és mamóka

59. Végső simítások

60. Egy tanú semlegesítésének művészete

61. A kondor blöff

62. Fogad az egész világ

63. Agnes átveszi a parancsnokságot

64. Agnes PR-terve, 3/1.

65. Agnes PR-terve, 3/2.

66. Agnes PR-terve, 3/3.

67. A banánhéj

68. Nyavalyás újságírók

69. Amikor ideje van

70. A „Köd utánam”-hadművelet 1. rész

71. A „Köd utánam”-hadművelet 2. rész

72. A „Köd utánam”-hadművelet 3. rész

73. Elnökválasztás a Kondor-szigeteken

Harmadik rész: A második világvége után

74. Egy bankigazgató utolsó munkanapja

75. Conte, Guldén és az idősebb Löwenhult testvér

76. A „Köd utánam”-hadművelet 4. rész

77. A „Köd utánam”-hadművelet 5. rész

78. A Vori szimatot fog

79. Ami sok, az sok

80. Västerbotten, Svédország, 1871

81. Västerbotten, Svédország, 1872

82. Svédország, 2011. október 31., hétfő

83. Svédország, 2011. október 31., hétfő

84. 2011. november–december

85. 2012. január

Negyedik rész: A harmadik világvége előtti idők kezdete

86. Alig egy évvel később

Epilógus 1/2.

Epilógus 2/2.

Köszönet…

Forgalmazza:
eKönyv Magyarország Kft.
www.ekonyv.hu

Felhasznált betűtípusok
Caveat – SIL Open Font License
EB Garamond – SIL Open Font License
Noto Serif – Apache License 2.0
Roboto – Apache License 2.0