ROB DIAL

VÁLTOZÁS
AMIRE MINDIG IS VÁGYTÁL

ÉDESVÍZ KIADÓ
BUDAPEST

A fordítás az alábbi kiadás alapján készült:

Rob Dial / Level Up: How to Get Focused, Stop

Procrastinating, and Upgrade Your Life

Published by Harper One, an imprint
of HarperCollins Publishers, 2023.

Fordító

Kovács Elvira

Szerkesztő

Lukács Tamás

Olvasószerkesztő

Ligeti Szilva

Copyright © Rob Dial, 2023

Hungarian translation © Kovács Elvira, 2024

Hungarian edition © Édesvíz Kft., 2024

Cover design © Édesvíz Kft., 2024

Minden jog fenntartva.

A könyv – a kiadó írásos jóváhagyása nélkül – sem egészében, sem részleteiben nem sokszorosítható vagy közölhető, semmilyen formában és értelemben, elektronikus vagy mechanikus módon, beleértve a nyilvános előadást vagy tanfolyamot, a hangoskönyvet, bármilyen internetes közlést, a fénymásolást, a rögzítést vagy az információrögzítés bármely formáját.

ÉDESVÍZ KIADÓ, BUDAPEST

Felelős kiadó: Novák András igazgató

Műszaki vezető: Ortutay Judit

Tördelés: Janković Milán

A borítót készítette: Goart Bt.

Elektronikus formátum
Békyné Kiss Adrien

EPUB ISBN 978-963-507-597-3

MOBI ISBN 978-963-507-598-0

Kedves Olvasó!

Az Édesvíz Kiadó célja megalakulása, 1989 óta, hogy útmutatást, támaszt, kihívást nyújtson azoknak, akik a tudatos önismeret és önfejlesztés egész életen át tartó útjára léptek. A Kiadó csapata azóta is minden nap azon dolgozik, hogy megtaláljuk és megjelentessük azokat a könyveket, amelyek céljai elérésében (vagy keresésében) leginkább segítik Önt.

Ahogy az élet minden területén, könyvkiadói hivatásunkban is a megújulás, az innováció az egyik legfontosabb szempont.

Elkötelezettek vagyunk a nyomtatott és az elektronikus könyvkiadásban egyaránt. Ezért használjuk ki az ebook kínálta lehetőségeket is: ezzel a XXI. századi technikával környezetkímélőbben és az Ön számára is olcsóbban tudjuk eljuttatni Önhöz azt, amit szeretne, mint a nyomtatott verzióval. Ráadásul a régi, boltokban talán már nem is kapható könyveinket digitálisan ismét megtalálhatja.

Az olvasás élménye és szeretete az Édesvíz Kiadó hitvallása: legyen az nyomtatott vagy elektronikus, megvásárolt vagy illegálisan letöltött. Lényeg, hogy az Üzenet, a Könyv eljusson Önhöz.

Ugyanakkor mire Ön ezeket a sorokat olvassa, addigra akár ezernél is több órányi munkánk és jelentős kiadásaink vannak a megjelentetésben.

Ezért hálásan megköszönjük, ha könyvünket illegális letöltés helyett megvásárolja, és ezzel hozzájárul Kiadónk fenntartásához és további könyvek kiadásához. Cserébe mi igyekszünk minden kiadványunkat egyre könnyebben és olcsóbban elérhetővé tenni az Ön számára.

Szívesen fogadunk minden visszajelzést, amelyet megfontolva még többet tehetünk azért, hogy Ön, kedves Olvasó, elégedett legyen Kiadónkkal és könyveinkkel.

Köszönjük együttműködését!

Jó olvasást kíván:

Novák András

alapító tulajdonos

Kapcsolat:

szerkesztoseg@edesviz.hu

www.edesviz.hu

Tartalom

Bevezetés

MIÉRT NEM CSELEKSZEL?

Félelem
Semmi nem igaz belőle

Identitás
Nem az vagy, akinek hiszed magad

Cél
Mit akarsz elérni?

Vizualizáció
Híd a cselekvéshez

HOGYAN CSELEKEDJ?

Irány
Állítsd be a belső GPS-t!

Figyelemelterelés
A cselekvés ellensége

Egyszerre egy lépés
Hogyan végezz mindennel?

Fókusz
A produktivitás titka

SZOKÁSOK KIALAKÍTÁSA ÉS MEGTARTÁSA

Következetesség
Tartsd szem előtt a célt!

Szokások
Hogyan könnyítsd meg a cselekvést?

Neuroplaszticitás
Az agy megváltoztatásának tudománya

Dopaminjutalmazó rendszer létrehozása
Szeress bele a folyamatba!

Utószó

Jegyzetek

A könyvet édesanyámnak ajánlom. Köszönöm a rengeteg bátorítást, hogy kövessem a szívemet, és soha ne adjam fel, bármilyen kemény is az élet. És mindennél jobban köszönöm, hogy a hősöm vagy.

Bevezetés

Te vagy saját magad legnagyobb ellensége?

Az emberek zöme azt állítja, vannak céljai. Egyesek több pénzt akarnak, mások jobb munkát, megint mások boldogabb párkapcsolatot. Azonban jó szándékuk és minden abbéli igyekezetük ellenére, hogy előremozdítsák az életüket, a legnagyobb akadályt továbbra is saját maguk jelentik. Jobbá szeretnének válni, magasabb szintre akarnak lépni, mégis kevesen érik el a vágyott sikert és boldogságot, egyszerűen azért, mert nem tudnak elállni a saját útjukból, és nem értik, miért.

Huszonnégy éves koromban pontosan ezzel a problémával szembesültem. Csúcsteljesítményt nyújtottam értékesítési képviselőként, amikor megkaptam az álommunkának hitt állást, egy új területi iroda vezetését. Azt tettem, amit kell – belevetettem magam a munkába, és pénzt kerestem. Egy ideig jól is mentek a dolgok. Iszonyú jól kerestem, de miután pár éven keresztül heti 110 órát dolgoztam, kiégtem, és a padlóra kerültem. 2010 októberére az összes pénzt elbuktam, amit az általam felépíteni kívánt cégbe fektettem. És bár élőben végignéztem, ahogy mindez megtörténik, képtelen voltam változtatni a hozzáállásomon.

Sokat vívódás árán rájöttem, hogy a viselkedésem mögött az a félelem áll, miszerint nem vagyok elég jó. Ez a korlátozó hiedelem a múltamban gyökerezett. Apám alkoholista volt, ami többször is veszélybe sodort. Még ha nem voltam is közvetlen veszélyben, mindig úgy éreztem, második helyre szorulok az életében – az alkohol után. Tizenöt éves koromban halt meg, és évekbe telt, mire felismertem, milyen érzelmi árat fizettem az alkoholizmusa miatt. Csak később értettem meg, hogy nem magam miatt akarok sikeres lenni, hanem hogy bebizonyítsam, méltó vagyok arra a szeretetre, amelyet tőle sosem kaptam meg. Ha valaha is el akartam érni az általam elképzelt sikert vagy boldogságot, fel kellett élesztenem magamban a szenvedélyt, és tisztábban kellett látnom, mit is akarok az élettől.

Volt egy része az értékesítési munkámnak, amelyet szerettem, mégpedig az, hogy hatással lehettem az általam képzett fiatal kollégákra. Ezáltal teljesedhettem ki igazán. Tudtam, hogy jó hallgatóság vagyok – korábban sokáig pszichológus akartam lenni –, és a munkámnak azokat az aspektusait élveztem leginkább, amelyek közel álltak ehhez. Lehet, hogy elvesztettem a vagyonomat, de az évek során felhalmozott tudásomat senki sem vehette el tőlem. Arra gondoltam, elmesélhetném a történetemet, hátha egyesek inspirációt meríthetnének belőle, hogy kövessék a példámat.

Így született meg a podcastom, a The Mindset Mentor. Azt sem tudtam, mit csinálok, és hogy működni fog-e egyáltalán ez az egész, de nem érdekelt. Nem aggódtam amiatt, hogyan terjesztem majd el, vagy hogyan fogom pénzzé tenni a tartalmaimat. Csak arra koncentráltam, hogy megpróbáljak segíteni másoknak azzal, hogy megosztok minden olyasmit, ami nekem bevált. Eleinte úgy kezeltem, mint egy naplót. Elmondtam, amit önmagamnak be kellett vallanom. Nyitott könyv voltam. Egyetlen tabutéma sem volt, ennél sebezhetőbb nem is lehettem volna. Rájöttem, hogy csak akkor lehetséges a gyógyulás, ha elengedem ezeket az érzelmeket. Kezdetben nem volt könnyű, és követtem el hibákat, de nem adtam fel. Kitartottam, változtattam, és jobb lettem. Azóta több mint ezerháromszáz podcastot vettem fel, és túlléptem a kétszázmilliomodik letöltést.

Ma két céget vezetek: egy iskolát, amely cégtulajdonosoknak segít, hogy növeljék és fejlesszék a vállalkozásukat, illetve a Mindset Mentort, amely a podcastomat és önfejlesztő tanfolyamokat foglal magában. Ügyfeleim és hallgatóim mind olyan ismereteket, eszközöket és stratégiákat keresnek, amelyek segítségével sikert érhetnek el életük legfontosabb területein: az üzleti és a családi életükben, a kapcsolataikban, az egészség vagy az anyagiak terén.

Több ezer ember coachingja során megfigyeltem, hogy a legtöbbjük pontosan tudja, mit kell tennie ahhoz, hogy elérje a célját, és sikeres legyen. Akár fogyni szeretnének, akár többet akarnak keresni, esetleg kielégítőbb kapcsolatokra vágynak, nem az jelenti a problémát, hogy kitalálják, mit kell tenniük. Ez az információ már a rendelkezésükre áll, és könnyen előkaphatnák, mégsem cselekednek. Miért nem? Azért, mert nem tudják, hogyan tegyék meg a kezdő lépéseket. A cselekvés nem a problémák okozója, hanem ami megoldja őket. Nem ismerek senkit, akinek több problémája adódott volna, mert megtette a szükséges lépéseket ahhoz, hogy olyan életet éljen, amilyet szeretne. A rideg valóság az, hogy nem változtathatjuk meg az életünket, hacsak el nem határozzuk, mi az a bizonyos első lépés, és végre nem hajtjuk.

A könyv azoknak szól, akik tudják, hogy van bennük potenciál, de nem váltják valóra, illetve nem mutatják meg a világnak, amire képesek. Azoknak, akik már többször is belevágtak, és kezdetben talán kiváló eredményeket értek el, de hirtelen azon kapták magukat, hogy nincs elég motivációjuk a folytatáshoz. Nem tartott sokáig a diéta vagy az edzésprogram, esetleg nem valósult meg az üzleti terv. A kezdeti lelkesedés ellenére visszakoztak, elbátortalanodtak, és úgy gondolták, lehetetlen elérni, amit akarnak.

Ott kezdődik a gond, hogy a legtöbben egyetlen kulcsot keresnek, amely a sikert nyitja, az azonban nem létezik. Nincs olyan varázsszó, amely valóra váltaná minden álmunkat. A siker mögött nem egy nagy esemény áll, amely megváltoztatja az életünket. A siker számtalan apró cselekedet – úgynevezett miniakció – felhalmozásából ered, amelyet nap mint nap megteszünk. A kapcsolataink állapota, a bankszámlánk egyenlege és a karrierünk alakulása egytől egyig a múltban végrehajtott miniakciók eredménye. Ez azt jelenti, hogy a jövőnket a mostantól elvégzett apró cselekvéseink fogják meghatározni. Nem arról van szó, hogy a legjobbak legyünk, hanem arról, hogy jobbak legyünk, mint amilyenek tegnap voltunk. Nem hasonlíthatjuk magunkat másokhoz. Amikor este lefekszünk aludni, csak az számít, hogy fejlődtünk-e aznap. Az a lényeg, hogy a ma megtett lépésekkel kiálljunk önmagunkért.

A siker számtalan apró cselekedet – úgynevezett miniakció – felhalmozásából ered, amelyet nap mint nap megteszünk.

Szerencsére a tegnapnak vége, és választhatunk, hogy most legyen nehéz, és később könnyű, vagy most legyen könnyebb, és később nehéz. Döntenünk kell, mert senki sem vészeli át az életet bökkenők, pofonok és sérülések nélkül. Ha kemény dolgokat csinálunk, az fájdalommal járhat fizikailag és érzelmileg is, de tudod, mit? Ez nem is baj, mert a fájdalom fejlődésre ösztönöz. Amikor elmegyünk az edzőterembe, le kell építenünk az izmainkat, hogy erősebben nőhessenek vissza – az agyunk ugyanígy működik. Át kell lendülnünk a kellemetlenségeken, és ki kell lépnünk a komfortzónánkból, hogy fejlődjünk és változzunk. A trükk az, hogy nem hagyunk magunknak választási lehetőséget.

A háború művészetében Szun-ce arról írt, hogy miután egy hadsereg megérkezik az ellenséges partokra, el kell pusztítania a hajóit és a hidakat, mert a visszavonulás lehetőségétől megfosztott katonák nagyobb valószínűséggel harcolnak a győzelemért. Ezt a technikát alkalmazta Nagy Sándor, Hernán Cortés spanyol konkvisztádor és számos más katonai vezető is, akik felismerték a teljes erőbedobás fontosságát. Nekünk is ezt kell tennünk. Teljes mértékben elkötelezni magunkat.

Amint odaállunk a startvonalhoz, először azonosítanunk kell, miért nem cselekszünk, majd meg kell tisztítanunk az utat. Ha felismerjük, mi tart vissza, eltávolíthatjuk az utunkban álló akadályokat, és elkezdhetjük végrehajtani azokat az apró miniakciókat, rituálékat és szokásokat, amelyekkel abba az irányba haladhatunk, amerre szeretnénk.

Fontos megérteni az agy működését is. Lenyűgöző, hogy mihelyt belevágunk a cselekvésbe, az agyunk máris ténylegesen elkezd megváltozni. Az agy a szinaptikus kapcsolatok kialakítása és átszervezése, az úgynevezett neuroplaszticitás révén képes alkalmazkodni, ezért a kezdetben elvégzett munka nyomán az agyunkban létrejövő új kapcsolatok megkönnyítik a következetes cselekvést, így rögzül ez a módosulás.

Úgy tapasztaltam, hogy a cselekvés hat lépésre bontható, és ha követjük ezeket a célunk elérése érdekében, eredményesek leszünk. A hat lépés a következő:

1. Fókuszálás

2. Munka

3. Kitartás

4. Pihenés

5. Jutalom

6. Ismétlés

A következő fejezetekben végigveszünk minden egyes lépést, az Utószóban pedig összefoglaljuk azokat.

Kísérletek és hibák sorozatán keresztül tanultam meg, mi működik és mi nem, ez a könyv azonban nem csak rólam szól, és nem csupán mások elbeszéléséből származó bizonyítékokra támaszkodom. Azoknak az ügyfeleknek a küzdelmeiről lesz szó, akiket coachként kísértem végig ugyanazokon a problémákon, amelyekkel most te is szembenézel. A leggyakoribb kihívások a táplálkozáshoz, a fizikai kondícióhoz, a pénzhez, az üzlethez és a kapcsolatokhoz köthetők, ezért elsősorban ezekkel kapcsolatos példákat említek, de ugyanez a megközelítés alkalmazható bármire, függetlenül attól, milyen problémával küzdünk, vagy milyen célt tűztünk ki. A stratégiák és tippek mellett, amelyekkel ezeket a koncepciókat beépíthetjük a mindennapi életünkbe, idézem a tudományt is, amely alátámasztja a podcastomban nyilatkozó szakértőktől tanultakat. A folyamathoz a gondolkodásmód megváltoztatására van szükség, és ha jobban megértjük, hogyan működik az agy, sokkal könnyebb lesz a változás – mindazonáltal ez összetett témakör. Ahogy Tony Robbins író és előadó fogalmazott egyszer a podcastomban: „a komplexitás a végrehajtás ellensége”, éppen ezért arra törekedtem, hogy ezt az információt a lehető legegyszerűbbé és legközérthetőbbé tegyem. A fejezetek végén fejlődésre ösztönző naplóírási feladatok is találhatók, amelyek segítségével jobban megérthetjük a folyamatot, és világosabban láthatjuk, mennyit változtunk addig. További feladatokért és a könyvhöz kapcsolódó videóleckékért látogass el a RobDial.com/LevelUp angol nyelvű weboldalra.

Az élet roppant egyszerű: vagy elérjük a céljainkat, vagy nem. A különbség szinte mindig abból fakad, hogy megtesszük-e a megfelelő lépéseket ahhoz, hogy megkapjuk, amit akarunk. Rengeteg embernek ez jelenti a hiányzó láncszemet, a könyv azonban egyszerű, lépésről lépésre felépített forgatókönyvet is kínál, amelynek segítségével nap mint nap megtehetjük a szükséges lépéseket, hogy megteremtsük azt az életet, amelyre vágyunk. Így lehet szintet lépni. És egy percet sem kell várnunk, azonnal elkezdhetjük. Ugorjunk is neki!

Az élet roppant egyszerű: vagy elérjük a céljainkat, vagy nem.

I. RÉSZ

MIÉRT NEM CSELEKSZEL?

Ez a kötet tele van a kívánt élet megteremtésére irányuló stratégiákkal, ezek azonban semmit sem érnek, ha nem tudunk felülkerekedni azon, ami visszatart a cselekvéstől. Az I. részben a színfalak mögé pillantunk, hogy megértsük, legnemesebb erőfeszítéseink és leghatározottabb kívánságaink ellenére miért nem tettünk eddig semmit, illetve bizonyos esetekben miért nem tartottunk ki kellő ideig a cselekvés mellett. A válasz három fő okra vezethető vissza: a félelemre, a magunknak bemesélt sztorira és az egyértelmű cél hiányára.

Az első fejezetben először is megvizsgáljuk a félelem természetét, majd rávilágítunk, hogy a legtöbb dolog, amitől félünk, nem valós. Kijelentjük, hogy tenni akarunk valamit, aztán azonnal meggyőzzük magunkat arról, hogy mégsem tudjuk megtenni. Lehet, hogy félünk a kudarctól, attól, hogy nem vagyunk elég jók, vagy hogy mit gondolnak rólunk mások. Végül a még meg sem történt jövőtől rettegünk, ezért azt tesszük, ami biztonságos: semmit. Kiszállunk a versenyből, mielőtt beneveztünk volna. Amint megértjük, hogy ezek a félelmek nem valósak, megtehetjük az első lépést a komfortzónán kívülre, ahol az igazi változás kezdődik.

Második lépésként szembenézünk azzal a mesével, amely állandóan ott motoszkál a fejünkben – ezt a második fejezetben vizsgáljuk majd meg. Valószínűleg nem is vagyunk tudatában, hogy a háttérben ez a sztori fut szinte folyamatosan. Az évek során valamennyi tapasztalatunk elraktározódik az agyunkban, ami kialakít egy képet arról, kinek hisszük magunkat. Egy adott személyiséggé válunk, és ez a személyiség az identitásunk, amely rendkívül meggyőzően közli velünk, mire vagyunk képesek, és mire nem. Nos, szerencsére ezt a karaktert mi találtuk ki. Nem valóságos, így meg is tudjuk változtatni. Én pedig megmutatom neked, hogyan írd át a mesét, hogy többé ne tartson vissza.

Miután sikerül azonosítanunk a félelmeinket, és meg tudjuk változtatni az általunk kreált sztorit, pontosan meg kell határoznunk, mit is akarunk, amit a harmadik fejezetben fogunk felderíteni. A legtöbb emberhez hasonlóan minden bizonnyal neked is homályos elképzeléseid vannak. Lehet, hogy fogyni akarsz, vagy több pénzt keresni, de mit jelent mindez? Képtelenség eltalálni azt a célt, amelyet nem is látunk, ezért konkrétnak kell lennünk. Ha kristálytiszták a céljaink, mágnesként vonzanak majd a kívánt jövő felé, a negyedik fejezetben tárgyalt vizualizáció pedig segíthet felgyorsítani ezt a folyamatot. Mire idáig eljutunk, már alaposan felkészültünk a cselekvésre. Azonban kezdjük az elején: mitől félünk?

1. FEJEZET

Félelem

Semmi nem igaz belőle

Rettegek a pókoktól, és ez a félelmem a nővéremnek köszönhető. Az Arachnophobia – Pókiszony című horror-vígjátékot 1990-ben mutatták be. A John Goodman és Jeff Daniels főszereplésével készült film egy kisvárosban játszódik, amelyet egy ritka és rendkívül veszélyes pókfaj lepett el. Amikor ötéves voltam, a nővérem olyan élénk részletességgel mesélte el a film egyes jeleneteit, hogy a frászt hozta rám. Két részre különösen emlékszem. Az egyik az volt, amikor egy pók lángra kap, és üldözőbe vesz valakit. Ennél ijesztőbbet el sem tudtam volna képzelni, kivéve talán a nővérem által elmesélt másik jelenetet, amelyben egy pók bemászik a vécébe, pont mielőtt az egyik szereplő belépne a fürdőszobába, és ráülne a vécére anélkül, hogy belenézne. Ezután három éven át mindig alaposan szemügyre vettem a klotyót, mielőtt ráültem volna. A mai napig irtózom a pókoktól, de hogyan lehetséges ez?

Az arachnofóbia nem a saját félelmem. Nem is a filmből ered, mert soha nem is láttam. Ezt a fóbiát a nővéremtől tanultam. És ha egyetlen ember ilyen páni félelmet képes belém plántálni, akkor hány egyéb félelmem származhat a barátaimtól, a családomtól, és általában a társadalomtól? A válasz: a legtöbbjük valószínűleg ilyen. Az a helyzet, hogy a félelem természetes. Jelzi, ha valamire esetleg oda kell figyelnünk, és óvatosnak kell lennünk. Azonban nem minden félelem egyforma, és honnan tudhatjuk, melyikre figyeljünk oda?

Valós és vélt félelmek

Beleástam magam a félelemkutatásba, pszichológusokhoz, gurukhoz és neurobiológusokhoz fordultam, és meglepődve tapasztaltam, hogy az ember mindössze két félelemmel születik:

1. a zuhanástól való félelemmel, és

2. a hangos zajoktól való félelemmel.

Kizárólag ezek a félelmek épülnek be az agyi áramkörünkbe, és vannak jelen már a születésünk pillanatában.

1960-ban a Cornell Egyetemen Eleanor J. Gibson és Richard D. Walk „vizuális szakadék” kísérletet végzett 6–14 hónapos csecsemőkkel.[1] Azt tapasztalták, hogy a gyerekek zöme még akkor sem mászott ki a sziklaszirtnek látszó vastag üvegre, amikor az anyja hívta őket. Még a csecsemők is ösztönösen féltek a zuhanástól. Emellett a hangos zajoktól való félelem, az úgynevezett „akusztikus riasztási reakció” védekezési mechanizmusként a potenciális veszélyre való figyelmeztetésre szolgál, amelynek célja, hogy biztonságban maradjunk.[2] Szinte mindenki ezzel a két félelemmel születik, függetlenül attól, milyen társadalomból származik. De honnan tudjuk, hogy a félelem könnyen tanulható viselkedésmód?

John B. Watson és Rosalie Rayner nevéhez fűződik a „kis Albert” néven ismertté vált kísérlet, amelyet 1919-ben a Johns Hopkins Egyetemen folytattak. A kilenc hónapos Albertet számos tárggyal és állattal szembesítették, többek közt egy fehér patkánnyal, amellyel szemben nem mutatott félelmet. Két hónappal később a kutatók összezárták Albertet a patkánnyal, és valahányszor a kisfiú hozzá akart érni az állathoz, kalapáccsal ráütöttek egy acélrúdra, ami olyan hangos volt, hogy Albert megijedt, és elsírta magát. Ezt többször megismételték, végül Albert már a patkány puszta látványától is nyugtalanná vált, és félt. Az állat iránti semlegessége a patkánytól való rettegésbe csapott át. Nem meglepő, hogy a kísérletet azóta számos kritika érte etikátlan mivolta miatt, ugyanakkor további kutatások előtt nyitotta meg az utat azzal kapcsolatban, hogyan lehet megtanulni a félelmet.

Ha csak a zuhanástól és a hangos zajoktól való félelem ivódott belénk születésünkkor, akkor ez azt jelenti, hogy az összes többi félelmet elsajátítjuk. A környezetünkből származnak, és úgy vesszük át őket, hogy figyeljük és hallgatjuk a barátainkat, a családunkat és a társadalmunkban történő eseményeket. Ha a szüleink félnek attól, hogy az emberek elítélik őket, akkor jó eséllyel mi is tartani fogunk ettől.

Sokat beszélgettem a klienseimmel a félelemről, valamint arról, hogyan gátolja őket a cselekvésben. Idővel kezdtek kirajzolódni bizonyos minták, és azt vettem észre, hogy a cselekvésképtelenség ugyanarra az öt félelemre vezethető vissza. Majdnem az összes félelem ezek egyikének valamiféle változata.

1. KUDARCTÓL VALÓ FÉLELEM: abbéli félelmünknek felel meg, hogy nem érjük el a céljainkat. Emiatt döntésképtelenek lehetünk, és halogathatjuk a dolgokat. Lehet, hogy még hangoztatjuk is, miszerint kudarcot fogunk vallani, csak hogy ne legyenek olyan magasak az elvárások velünk szemben. A kudarctól való félelmet atychifóbiának is nevezik.

2. ELUTASÍTÁSTÓL VALÓ FÉLELEM: ebben az esetben attól félünk, hogy nemet mondanak nekünk, vagy elutasítanak. Lehet személyes jellegű (például párkapcsolatban) vagy szakmai (karrierben). Mások véleményétől és kritikájától való félelmet értünk alatta. A szociális szorongás is ebbe a kategóriába tartozik.

3. SIKERTŐL VALÓ FÉLELEM: ekkor attól félünk, hogy megkapjuk, amit akarunk. Gyakran a változástól való félelemben gyökerezik, és azt eredményezheti, hogy szabotáljuk önmagunkat. A sikertől való félelmet a következmények kerülésének is nevezik, és elidegeníthet azoktól, akik a legfontosabbak számunkra.

4. CSALÁSTÓL VALÓ FÉLELEM (imposztorszindróma): abbéli félelmünket jelenti, hogy csalóként lepleződünk le, vagy hogy nem vagyunk elég jók.

5. ELHAGYATOTTSÁGTÓL VALÓ FÉLELEM: ekkor attól félünk, hogy magunkra maradunk, illetve olyasmit teszünk vagy mondunk, amivel elüldözzük a szeretteinket. Ezt a félelmet gyakran autofóbiaként is említik.

Mindegyik félelem mögött ugyanaz a gondolat rejtőzik: „nem vagyok elég jó, és mivel nem vagyok elég jó, nem fognak szeretni.”

Ha attól tartunk, hogy túlságosan elfoglaltak vagyunk, vegyük észre, hogy valójában attól félünk, hogy nem tudjuk majd kezelni a helyzetet. Vagy talán azon aggódunk, hogy negatív hatással leszünk a gyerekeinkre, ami igazából attól való félelem, hogy nem vagyunk elég jó szülők. Esetleg amiatt nem tudunk aludni éjjel, mert félünk, hogy elfogy a pénzünk – ami abban a félelemben gyökerezik, hogy alkalmatlanok vagyunk saját magunk és a családunk eltartására. A lista végtelen. Be akarunk illeszkedni, és azt szeretnénk, ha elfogadnának. Szeretetre vágyunk, és végső soron ezek a félelmek arra vezethetők vissza, hogy nem érezzük magunkat elég jónak ahhoz, hogy mások szeressenek.

Mi a legnagyobb félelmed, amely meggátolja, hogy cselekedj? Ahhoz, hogy erre válaszolhass, először meg kell értened, mi a félelem.

A félelem két típusa

A félelem alapvetően védekező mechanizmus. Az amigdalából ered, az agy azon területéből, amely a félelem feldolgozásáért felelős. Kétmillió évvel ezelőtt az emberiséget az amigdala működése tartotta életben azáltal, hogy félelmet keltett bennünk lehetséges jövőbeli eseményektől, például attól, hogy megöl egy vadállat, így elkerülhettük a veszélyes helyzeteket.

Míg a környezetünk az elmúlt kétmillió év során átalakult, az agyunk nem sokat változott. Előfordult már, hogy egy szép napon a kávédat szürcsölve üldögéltél, és úgy érezted, csodás az élet, mígnem a semmiből hirtelen rád tört a rettegés? Amikor ugyanis a dolgok úgy mennek, mint a karikacsapás, az agyunk kreál valamit a védelmünk érdekében, amitől félhetünk. Tényleg ezt műveli. Az amigdalának nincs semmi dolga, így félelmet generál, amikor nincs tényleges veszély. Azt csinálja, amire kitalálták, de manapság ez visszatart minket attól, hogy elérjük, amire vágyunk. Amint ennek tudatára ébredünk, dolgozhatunk azon, hogy túllépjünk ezeken a félelmeken. Először is megtanuljuk, hogy az összes félelem két kategóriába sorolható: az ősi félelmek vagy az intellektuális félelmek közé.

A félelem védekező mechanizmus.

Az ősi félelmek a jövőben várható fizikai fájdalomhoz vagy halálhoz kapcsolódnak. Ezek a félelmek ma már nem annyira gyakoriak, időnként mégis megtapasztaljuk őket. Ha valaha kempingeztél, és az éjszaka közepén ki kellett merészkedned a szálláshely biztonságából, hogy eljuss a mosdóba, az a szorongás, amely valószínűleg elhatalmasodott rajtad, ősi félelem volt. Figyelmeztetett a potenciális veszélyre (medvékre), hogy életben tartson, azonban a mindennapi életünkben a halál nem leselkedik minden sarkon, mint régen. Van élelmünk, ruhánk, fedél a fejünk fölött, és emberek, akik törődnek velünk. A házaink megvédenek minket az elemektől, és elég sokáig életben maradhatunk. Bár nem vagyunk fizikai veszélyben, az amigdala akkor is próbálja végezni a dolgát, így alakul ki a félelem másik típusa.

Az intellektuális félelmek nem kötődnek a fizikai fájdalomhoz vagy a halálhoz, az amigdalánk azonban továbbra is ragadozókat észlel körülöttünk. Az oroszlánok, krokodilok és medvék helyett a „ragadozók” ekkor a korábban tárgyalt felsorolásból származnak: félelem a kudarctól, az elutasítástól, a sikertől, az elhagyatottságtól vagy attól, hogy csalónak titulálnak. Aggódunk amiatt, hogy elég jók, elég okosak vagy elég vonzók vagyunk-e, hogy mit gondolnak rólunk az emberek, hogy nemet mondanak-e arra, amit kérünk tőlük, hogy szimpatikusak vagyunk-e, vagy hogy be fogunk-e illeszkedni. Azonban ezek közül a félelmek közül egyik sem kapcsolódik fizikai fájdalomhoz vagy halálhoz. Milyen valódi veszélyt rejt az elutasítás? Egyikbe sem halnánk bele, de mindegy, hogy elutasításról vagy túlélésről van szó, az agyunk és a testünk ugyanúgy reagál az intellektuális félelmekre, mint az ősiekre.

A félelem mindkét fajtája ugyanazzal a testi érzéssel jár. Az ősi félelmeknek funkciójuk van és racionálisak, míg az intellektuális félelmekre egyik sem igaz, az amigdala azonban nem tud különbséget tenni. Olyan, mintha homályos szemüveget hordva élnénk és botorkálnánk a céljaink felé, ez a homály pedig maga a félelem, amely meggátolja, hogy tisztán lássunk.

Ha magára hagyjuk az agyunkat, szinte mindig negatív irányba mozdul el. És mivel nem tudja megkülönböztetni az ősi és az intellektuális félelmet, ránk hárul a felelősség. A félelmek tudatosítása olyan, mint az izomépítés: minél többet dolgozunk rajta, annál jobban kiirthatjuk ezeket a félelmeket. Ehhez azonosítanunk kell, honnan erednek, fel kell ismernünk, hogy nem a mieink, és el kell engednünk őket. Azonban akad egy trükk, amelynek segítségével változtathatunk a szemléletünkön.

Ne próbálj megszabadulni a félelemtől – fogadd el!

Nem lep meg, hogy így hangzik az egyik leggyakoribb kérdés, amelyet az ügyfeleim feltesznek: „hogyan küzdjem le a félelmemet?” Érthető. Ki ne szeretne megszabadulni a félelmeitől? A válasz azonban az, hogy nem lehet legyőzni olyasmit, ami nem is létezik. Bizony. Egyetlen félelmünk sem valódi. Nem hiszed el? Nézd át a fenti listát a tipikus félelmekről, és vizsgáld meg a sajátodat! Beigazolódik bármelyik félelem ebben a pillanatban? Nem.

Karl Albrecht író és tanácsadó úgy definiálta a félelmet, mint „nyugtalanító érzést, amelyet valamilyen elképzelt esemény vagy élmény előrejelzése okoz”.[3] A kulcsszó ebben a definícióban az „elképzelt”. A félelem érzése biológiai reakció arra, amit gondolunk, nem pedig arra, ami történik. Olyan jövőt kreálunk a fejünkben, ami nem létezik, és szinte mindig negatív. Így próbáljuk megvédeni magunkat. Kudarcot fog vallani az új vállalkozásunk? Igaz, hogy nem minden vállalkozás sikeres, és gyakran még azok is tapasztalnak visszaeséseket, de a lényeg az, hogy a jelenre koncentráljunk, ne pedig egy elképzelt jövőre. Az új vállalkozásunk ma még nem vallott kudarcot, így most nincs mitől tartanunk.

Sokan félnek a sikertől – még az ambiciózus emberek is, akik sikeresek akarnak lenni. Egyik kliensem egy mélyen vallásos középosztálybeli kisvárosban nőtt fel. A legtöbb ismerőse tanár vagy farmer volt, akik nem kerestek többet évi hatvanezer dollárnál. Ahogy idősebb lett, egyre jobban tartott attól, hogy ha túl sikeres lesz és túl jól keres, másként tekintenek majd rá a közösségben, és többé nem fogadják el. Ekkor attól félünk, hogy nem illeszkedünk be, ami az elhagyatottságtól való félelem másik változata.

Ez gyakori aggodalom, hiszen társas lényként senki sem akarja magányosnak érezni magát. Tartozni akarunk valahová, ahol elfogadnak. Annak idején a törzsből való kitaszítás a biztos halált jelentette, így ösztönösen gondolhatjuk, hogy ha kiemelkedünk onnan, ahonnan jöttünk, akkor elutasítanak, és ellenségként tekintenek ránk. Bizton állíthatom, hogy még nem találkoztam olyasvalakivel, aki sikeres milliomos lett, és azon kesergett volna, hogy „minden barátom utál”.

A Cornell Egyetem által közzétett tanulmány szerint 85 százaléka annak, amin aggódunk, soha nem következik be. Ami pedig a fennmaradó 15 százaléknyi valóra vált aggodalmat illeti, a résztvevők 79 százaléka nyilatkozta, hogy jobban kezelte az eseményeket, mint amire számított. Néhányan még tanultak is belőle. Matekozzunk – a félelmeink 97 százaléka soha nem manifesztálódik.[4] Más szóval, az aggodalmaink alaptalanok, és indokolatlan pesszimista érzékelésünkből fakadnak. Akkor miért pazaroljuk a mentális energiánkat arra, hogy a semmin aggódunk, amikor arra is használhatnánk, hogy cselekedjünk, és produktívak legyünk?

Matekozzunk – a félelmeink 97 százaléka soha nem válik valóra.

Emberi lényként igencsak gazdag és lenyűgöző képzelőerővel bírunk, de ha nem tartjuk kordában a képzeletünket, kicsúszhat a kezünkből, és rengeteg félelmet kelthet bennünk. Azonban képesek vagyunk felülkerekedni az aggodalmainkon, amint rájövünk, hogy pontosan annyira valóságosak, mint a mumusok. Profik vagyunk abban, hogy borzalmas körülményeket és forgatókönyveket találjunk ki, amelyek talán felmerülnek a jövőben. Utána pedig rettegni kezdünk ettől a jövőtől annak ellenére, hogy nem is létezik. Hát nem butaság?

Ha folyton aggódsz, vagy a negatívumokra koncentrálsz, nem kell beletörődnöd. Az a célom, hogy segítsek olyan stratégiák kidolgozásában, amelyekkel kiaknázhatod a mentális energiádat, hogy megléphesd, amit szeretnél, anélkül, hogy visszatartana a félelem. Ennek az az egyik módja, hogy a visszájára fordítod a félelmet, és előnyt kovácsolsz belőle.

Első mentoraim egyike azt tanította, hogy kevés fájdalmasabb érzés van az életben, mint a megbánás, és amikor életünk végéhez közeledve rájövünk, hogy elvesztegettük az időnket. Ez megragadt bennem, így miután végignéztem, ahogy apám meghal az alkoholizmusa miatt, nem aggódtam tovább a kudarc, az elhagyatottság vagy amiatt, hogy nem vagyok elég jó. Ehelyett az a félelem alakult ki bennem, hogy majd életem végén ráeszmélek, hogy nincs több időm, vagy hogy elpazaroltam a lehetőségeimet. Ez a félelem motivált arra, hogy cselekedjek. Te is megteheted ugyanezt: éld át a félelmet attól, hogy az életed végére érve azt kívánod, bárcsak több mindent megtettél volna. Ez az aggodalom ösztönöz majd a vágyott jövő felé. A félelemnek rendkívül nagy ereje van, ezért fogadd el, és találd meg a módját, hogy az előnyödre fordítsd.

Jegyzetek

1. fejezet. Félelem: Semmi nem igaz belőle

[1] E. J. Gibson and R. D. Walk, „The Visual Cliff,” Scientific American 202, no. 4 (1960): 64–71.

[2] I. M. Knudson and J. R. Melcher, „Elevated Acoustic Startle Responses in Humans: Relationship to Reduced Loudness Discomfort Level, but Not Self-Report of Hyperacusis,” Journal of the Association for Research Otolaryngology 17, no. 3 (2016): 223–35, doi: 10.1007/s10162-016-0555-y.

[3] Karl Albrecht, „The (Only) 5 Fears We All Share,” Psychology Today, March 22, 2012, https://www.psychologytoday.com/us/blog/brainsnacks/201203/the-only-5-fears-we-all-share.

[4] Don Joseph Goewey, „85 Percent of What We Worry About Never Happens,” HuffPost, last updated December 6, 2017, https://www.huffpost.com/entry/85-of-what-we-worry-about_b_8028368.

ÉDESVÍZ WEBÁRUHÁZ
AKCIÓK • INFORMÁCIÓK

webaruhaz@edesviz.hu
00-36-30-781-5474
www.edesviz.hu

ÉDESVÍZ KÖNYVESBOLT
1053 Budapest, Múzeum krt. 23.

konyvesbolt@edesviz.hu
00-36-30-919-5314

ÉDESVÍZ + magazin
ÉRDEKES INFORMÁCIÓK SZERZŐKRŐL ÉS KÖNYVEKRŐL
CIKKEK AZ ÖNFEJLESZTÉS - ÉLETMÓD - SPIRITUALITÁS -
PSZICHOLÓGIA - EZOTÉRIA - COACHING - YOUNG ADOULT TÉMAKÖREIBEN
BLOGGEREK KÖNYVAJÁNLÓI

Keresd a www.edesvizkiado.hu címen!