© 2023 André Ferenc
© 2023 Jelenkor Kiadó
A Jelenkor Kiadó a Libri Könyvkiadó Kft. imprintje.
Borítókép © Kürti Andrea
Borítóterv © Tillai Tamás

ISBN 978 963 518 161 2

Felelős kiadó Nagy Boglárka
Felelős szerkesztő Szenderák Bence
A szöveget gondozta Hradeczky Moni
Műszaki szerkesztő Széplaki Gyöngyi

Elektronikus változat
eKönyv Magyarország Kft.
www.ekonyv.hu
Készítette Ambrose Montanus

„Meglesz Uram, amint parancsolod.”

Madách Imre: Az ember tragédiája

„Aki ilyen helyzetben is előre

Gondolkodik, nyilván semmit se tud

A történelemről. Hiszen a dolgok

Csak úgy megesnek: körömletörés,

Anyánk névnapja, világháború.”

Szálinger Balázs: Háború

„Hold leánya, ki itt alszik,

tiszta derekát nem fedi inge,

keblét kendő nem takarja,

fekszik a vízben, mint egy szikla.”

Ismeretlen akkád költő:
Istar pokoljárása
Weöres Sándor átirata

„mint fulladó tüdőbe tóduló víz

úgy szorítja ki a haláltudat

a még élőt a lélegző világból

mint tóduló víz úgy talál utat”

Szabó T. Anna: Buborék

„A woman’s skin was a map of the town

where she’d grown from a child.”

Carol Ann Duffy: The Map-Woman

Kútbanéző

kutaimhoz vásott gyermekek

szöknek hogy köveket dobjanak

számolják hány másodperc amíg

csobbanva fut szét a víztükör

zsivajuk a mohák közt marad

kutaimhoz nyúzott leányok

szemükben forrongó fergeteg

eljönnek lemosni arcukat

fonnak a hajukba dáliát

jönnek hogy korsókat törjenek

kutaimból érett asszonyok

húzzák föl vödrökkel a napfényt

csobogó szavakban fürdenek

régi szerelmek tört rózsáit

morzsolgatják néma imaként

hallgatag nők egy mély éjszakán

kidugják fejük a hold alól

arcukon hunyorgó csillagok

kútba üvöltenek s hallgatják

amit egy idegen válaszol

kutaimhoz öregasszonyok

érkeznek ormótlan vedrekkel

hogy kimerjék régi arcukat

hálóinget mosnak vizében

s hajnalban szárnyakkal kelnek fel

Himnusz a Háromlábú Asszonyhoz

Mi asszonyunk, ki két erős karoddal

tapasztod az éj tömlőjét, nehogy

kifakadjon, nehogy lezúduljon ránk

a nyirkos, sűrű sötétség,

a kifordíthatatlan éjszaka,

amely rikoltozó varjak szárnya alatt feszül,

szénbányák torkában örvénylik,

mély tavak fenekén lopva áramol,

asszonyok pupillájában terül szét,

férfiak kámforszagából szivárog,

gyermekek kócos álmai közt vakarózik!

Mi asszonyunk, ki a Hold két szarváról

kotrod össze a hajnali harmatot, te,

akinek lábnyoma mentén sarjad a víz,

ajkadból puha hévizek fakadnak,

ha felénk mosolyogsz,

patak csicsereg és a völgy kivirágzik,

meddőhányók búgják a te neved,

mormolják a hegyek és lombok,

bárányfellegek suttogják tetteid!

Mi asszonyunk, ki három lábadon

tartod az égbolt roppant márványzatát,

mint árpát, szórod a csillagokat mifölénk,

gondoskodsz patakokról, szélről, fákról,

hadd ne bolyongjunk útvesztőkön,

kéngödrökbe rohanó csapásokon!

Hadd ne boruljon még ránk

a gálickék nyugalom, és

a rengeteg kénes némasága

ne takarja be apró hagyatékaink!

De addig is vezess, taníts és idomíts,

hadd duruzsoljuk a vizek nyelvét,

hadd melegedjen az étel a tűzön,

hadd ne rágják a húst meg a férgek,

hadd zöldelljen a sóska, kakukkfű,

zizegjen a metélőhagyma,

puhuljon a szilva, érjen a meggy

és gyarapodjon a gomba serényen,

a barack kiviruljon, és ne vacogjon

a krumpli a göröngyös földben!

Járja át őket a kegyelmed, amiként

bennünk áramlik végig a lényed,

hagyd meg minekünk örökül

bár még ezer évig e tájat!

Hágók, völgyek, források vize,

rókák léptei, őzek bőgése,

medvék málnaszagú lehelete,

menyétek meleg ölelése,

a lombok hullámzása, a tisztás

friss ragyogása tanítja nekünk

hajad lobogását a hajnali szélben,

mert így vagyunk mi itt utánad,

általad, érted, belőled, mert

te tartod fölöttünk az éjszakát,

hogy rá ne zuhanjon a völgyre!

Rád pillantani nem vagyunk méltó,

téged beszélni nem vagyunk méltó,

kérünk téged, Szent Militzenta, nézd,

iszapos testünkben irántad

végigcsordul a hála, vízből lettünk,

vízzé leszünk és elpárolgunk utánad,

szelek rohannak, erdők lángolnak,

kövek zúzódnak, de a víz,

a víz marad!

Lassú víz forr

a forrás vizét ha forr a vízben

forrását őrizni kell medrét vigyázni

hadd lobogjon ha víz habot vet és

a pára fut köhög a láp felett

lassú víz marad ha kell velünk

marad csobog nekünkfecseg

riadt madárrajok helyett amíg

helyet talála lassú víz ha forr

magának

ködlik míg kiáramol

a tejbeköd a szürkeköd szivárog

a sárbaköd iszapgomoly a fátyol

ha rejt elold a föld ha önmagától

ha föld alatt búvópatak ha bújna

ha visszajön kié e föld

és újra

hosszú hallgatásaink hogy eltanulja

a fák között tanulni szikár kérgeket

ha szél forog kavar sodor ha kéreget

szemébe fut ösvény csapás utak erek

magára néz hogy tükör ha ránk figyel

lassú víz

a mosodát hogy tölti fel

ha néz ha lát ha figyel messziről

mintha rókatekintetben lusta gőz

mozdulatlanul ha áll ha állván elidőz

ha falnak áll

ha falhoz

falba

vagy ha

nekidől

a víz marad a víz sodrása hogyha for

dul kanyarban ésa rozsdamart csövek

feljegyeznimérni csöppnyi vízjelet

összeírni ragaszkodniamíg lehet

madarak hangját huhogó szellemek

derengnek

buzognak

fortyogó iszapban

hogy itt vagyunk miattuk

miattad

miattam

otthontalan a látvány a völgy ha károg

sáfrány és kakukkfű dereng felszivárog

felhők bodor hulláma mint a bárány

üvegszemében a roppant márvány este

az éjszakának vaskosteste nekidől

csak áll szeme világol hogyha néz

ha gőzölög orrából feltörő vizek

ha felliheg

ha búg

ha fáj

ha viszketeg

ha gyapja szúr szorít ki menti meg

ha néz a gőz mögöttkarám mögött

ha nézve visz ha pára lesz ha elgomolyg

ha lábán vattafelhő csüng magáról

mint az álom mint az álmaink ha voltak

magáról rázza le

testéről a szarvas holdat

lerázza és csak hull csak hull a zápor

tömött dió

a háztetőn

akár csalódott

asszonyok tekintetében elsimítja

házak falán hajszálerek repedéseit

ha forr a víz ha vagy ha szívbe futnak

szilánkok mintha pára futja át az arcod

ha letakar tömött leheleted ha fújod

hajad hullám

hajad gomoly

ha nyirkos

ha víz vagy és buzogsz csöpögsz szivárogsz

vigyázni hogy levetve itt vagyunk

simítjuk el a földet és a vízbe mártunk

ujjakat kezet ha forr

ha hűt

ha tisztít

amit muszáj takarni ami lemosható

ha tart a völgy a szurdok és a rengeteg

hogyvigyáza zsombéka lápa tó

a hágó meddőhányótekergő folyómeder

hogy vagyunka ház a kert a fal az ajtó

végüla víz lemosvagy víz mos

víz mos el

Tartalom

Kútbanéző

Himnusz a Háromlábú Asszonyhoz

Lassú víz forr

Madártávlat

Lót leányai

Áldás és bocsánat

Disco Pompeii

Alapítólevél

Királytükör

Barázdák

Ügetni hozzád

Nem restauráció

Fotelkirályok dala

Egy tenyér elágazásai

Hüvelykujj. A párbeszédkísérlet

Mutatóujj. A beköltözés

Középső ujj. A ráolvasás

Gyűrűsujj. A kirohanás

Kisujj. A szellemgyakorlat

Vásott földek

Szilvaszüret

Ivadékok

Betiltott rengeteg

Madárijesztő

Nem eltévedni

Egyszer felszállsz majd te is

Atyaúristen nem jó helyen ülök

Egy didergő decemberi reggelen,

Párductalpon, helyben járva

Így vezeklünk mi

Fák hegyén csak félve lép át

Mi lesz annak az összhangzattana

Hull a hó halottaim

Koponya mögött csak menetel a ló

Pe un picior de plai

Ürülnek utánunk asztalok.

Én istenem adj levegőt

Foszfor és verejték

A kőműves felesége

A szénbányász felesége

Darth Vader felesége

Arccal a tavaszba

Apológia egy XXVI. századi költőhöz

Hangyaláb

A bújócskaverseny győztese

A kíváncsiság kegyetlensége

Kepler’s Armageddon

Antropocén ima

Köszönetnyilvánítás

A kötet megvalósításában a szerzőt a Mastercard – Alkotótárs ösztöndíjprogram támogatta.

A szerző a kötet megírása idején a Visegrad Irodalmi Rezidens Program résztvevője volt.

A szerző a kötet megírása idején a Communitas Alapítvány Alkotói Ösztöndíjában részesült.

Forgalmazza:
eKönyv Magyarország Kft.
www.ekonyv.hu

Felhasznált betűtípusok
Noto Serif – Apache License 2.0
Petrona – SIL Open Font License