Fehér Boldizsár

Nem nagy ügy

– részlet –

© Fehér Boldizsár, 2022

Az állásinterjú

Modern, világos és tágas irodában vagyunk, minimalista bútorokkal és süppedős padlószőnyeggel. A falakon órák, amelyek közül mindegyik más-más nagyváros időzónáját mutatja. A központi íróasztal mögött a Főnök ül, jóvágású, öltönyös férfi, lába az íróasztalon, miközben újságot olvas. Kopogtatnak, a Főnök félrerakja az újságot. Kopaszodó, pocakos, negyvenhét éves férfi lép az irodába. Imrének hívják. Slamposan elegáns megjelenésén látszik a reménytelen erőfeszítés, ennek ellenére magabiztosan mozog, mint aki pontosan tudja, hogyan kell viselkedni egy állásinterjún.

FŐNÖK

Nagyon köszönöm, hogy eljött, kedves…

IMRE

Imre.

A Főnök, rokonszenv nélkül mosolyogva, hellyel kínálja őt.

FŐNÖK

Kedves Imre. Hozott magával életrajzot is?

IMRE

Nem.

FŐNÖK

Értem. Semmi baj. Akkor kezdésnek talán mondja el, mit tud a cégünkről, ami miatt úgy döntött, jelentkezik hozzánk.

IMRE

Semmit.

FŐNÖK

Tessék?

IMRE

Nem tudok róla semmit. De az alapján, amit eddig láttam, nem tűnik valami érdekes munkahelynek.

FŐNÖK

Akkor mi az oka, hogy pont ide jelentkezett?

IMRE

Ó, nem csak ide. Egy csomó más helyre is jelentkeztem. Nyilván egyetért, hogy nem lehet ez az egyetlen szalmaszál, amibe kapaszkodom. Vagy van rá okom? Biztosan megkapom a munkát?

FŐNÖK

Egyelőre semmi ilyet nem ígérhetek.

IMRE

Na látja!

FŐNÖK

(egy pillanatra szinte megbénítja a tanácstalanság) Értem. Egy másodpercre ugorjunk vissza oda, hogy nem tud semmit a cégről.

IMRE

Arra gondoltam, talán mesélhetne róla egy kicsit.

FŐNÖK

(nagy levegőt vesz, hogy tisztázza a helyzetet) Mondja, Imre, volt már maga életében állásinterjún?

IMRE

Persze. Sokszor.

FŐNÖK

Akkor tudnia kell, hogy nem tájékoztatónapra jött. Ez a beszélgetés azért van, hogy eldöntsem, megfelelőek-e a képességei és a személyisége ahhoz, hogy felvegyük.

IMRE

(megrázza a fejét) A-aa!

FŐNÖK

Ez mit akar jelenteni?

IMRE

Azt, hogy sajnálom, de ebben téved.

FŐNÖK

Miben tévedek? Egy állásinterjú így működik.

IMRE

Pedig nem így kellene.

FŐNÖK

(gúnyosan) Hát akkor hogyan kellene működnie? Esetleg megosztaná velem az értékes álláspontját a kérdésről?

IMRE

Megmondom, hogyan kellene működnie. Úgy, hogy én meghallgatom az ajánlatát, és attól függően, mennyire tud meggyőzni, én eldöntöm, szeretnék-e a cégnél dolgozni.

FŐNÖK

Nem hinném, hogy abban a helyzetben van.

IMRE

Miért? Maguknak van szükségük alkalmazottra, nem?

FŐNÖK

De igen.

IMRE

Akkor logikus, hogy magának kell meggyőznie engem, nem?

FŐNÖK

(elbizonytalanodva) Tulajdonképpen igen.

IMRE

Azt hiszi, én itt akarok dolgozni?

FŐNÖK

Nem tudom.

IMRE

Mivel foglalkozik a cégük?

FŐNÖK

Regionális üzleti háttérfejlesztéssel.

IMRE

Erről beszélek. Maga szerint én ezt akarom csinálni? Annyira jó regionális üzleti háttérfejlesztéssel foglalkozni?

FŐNÖK

Hát…

IMRE

Maga élvezi? Őszintén!

FŐNÖK

(hezitál) Őszintén? Nem igazán.

IMRE

Na látja!

FŐNÖK

Így még sosem gondoltam erre.

IMRE

Akkor mi lenne, ha kicsit beszélnénk a pozícióról, amit szeretnének betöltetni. Bocsánat, elkérhetem a jegyzettömbjét?

FŐNÖK

Hogyne.

A Főnök az asztal fölött átnyújtja Imrének a jegyzettömbjét és a tollát. Imre a legfelső lapot letépi, a kukába gyűri, és várakozva dobolni kezd a tollal a papíron.

IMRE

Tehát, mi is a pozíció, amit szeretnének betölteni?

FŐNÖK

Csoportvezető elszámolási ügyintéző.

IMRE

Hűha… Ez mit takar pontosan?

FŐNÖK

Főleg számítógéphez kötött munka. A kiírt iparterületi háttérfejlesztések adatait kellene táblázatba rögzíteni.

IMRE

Ez borzalmasan hangzik. Felteszem, az is.

FŐNÖK

Van azért jó is benne.

IMRE

Mi?

FŐNÖK

Most így hirtelen nem jut eszembe semmi. De meg tudok valakit kérni, hogy nézzen utána.

IMRE

Azt hittem, ennél azért jobban felkészül egy-egy interjú előtt.

FŐNÖK

(feszengve) Bocsánat, nem tudtam, hogy ez is kérdés lesz.

Imre homlokráncolva lejegyez valamit a papírra.

FŐNÖK

Most mit írt le?

IMRE

Magának azzal nem kell foglalkoznia. Inkább azt mondja meg, milyen gyakran van például szünet.

FŐNÖK

Nem olyan gyakran.

IMRE

Ez mit jelent?

FŐNÖK

Hogy nincs.

IMRE

Túlóra?

FŐNÖK

Szinte mindig.

IMRE

Adok egy pluszpontot az őszinteségére. Lássuk tovább… milyen előrelépési lehetőségek vannak? Hol találhatja magát, aki mondjuk három–öt évig megbízhatóan tölti be ezt a pozíciót?

FŐNÖK

Ugyanitt.

IMRE

Akkor nincs előrelépési lehetőség?

FŐNÖK

Így is fogalmazhatunk. Ha valaki eljut az előléptetésig, azt általában előbb kirúgja az, akinek a helyére előléptetnék.

IMRE

Értem. Meséljen a munkakörnyezetről. Milyen szokott lenni a hangulat? Milyenek a kollégák?

FŐNÖK

Általában mindenki kicsit letörten, de békében végzi a dolgát. Kevés a nyílt vita, a kollégák a konfliktusokat inkább egymás háta mögött intézik el.

IMRE

Kezdő fizetés?

FŐNÖK

Nem akarja tudni. De nevetséges.

IMRE

Értem. Van rá remény, hogy ez idővel nőni fog?

FŐNÖK

Nincs.

IMRE

Még egy utolsó kérdés. Mi történt azzal, aki idáig betöltötte ezt a pozíciót? Miért hagyta itt a céget?

FŐNÖK

Felmondott.

IMRE

Egy másik céghez ment?

FŐNÖK

Nem. Felmondott, és inkább hajléktalan lett, mint hogy itt kelljen dolgoznia.

IMRE

Hát, szerintem mindenről beszéltünk. Most már kifújhatja magát.

A Főnök egy zsebkendővel letörölgeti a homlokán gyöngyöző, hideg izzadságcseppeket.

IMRE

Van esetleg bármi hozzáfűznivalója? Amit szeretne kiemelni? Valami, ami miatt érdemes lenne ez a munkahely arra, hogy mellette döntsek?

FŐNÖK

Talán az, hogy jobb, mint a semmi.

IMRE

Köszönöm, hogy rám szánta az idejét. Volna esetleg egy életrajza, amit itt tud hagyni nálam?

FŐNÖK

(értetlenül) Életrajz?

IMRE

Nem ez alapján fogok dönteni, csak jó lenne átfutni, hogy lássam, milyen ember lenne a főnököm. Mennyire tapasztalt, mennyire motivált, és így tovább.

FŐNÖK

Persze, ez érthető.

A Főnök kutatni kezd az íróasztala egy fiókjában, végül előhúz egy papírt, amit átnyújt Imrének.

FŐNÖK

(szabadkozva) Általában ennél nagyobb rend van. Ezt találtam, de nem a legfrissebb. Azóta van egy alapfokú spanyolom.

IMRE

Tökéletesen megfelel.

FŐNÖK

Körülbelül mikor kaphatok választ?

IMRE

Még meghallgatok néhány főnököt más cégeknél is, csak utána fogok dönteni. Megvan a telefonszáma, szóval ne aggódjon, pár nap múlva keresni fogom.

FŐNÖK

Köszönöm. Meg kell mondanom, izgatott vagyok.

IMRE

Remek, akkor jelentkezem.

Imre el. Függöny.

Egy mozgalom születése

Én voltam a legjobban meglepve, amikor az egyik ebéd utáni pihenőm alkalmával a következő mondatot találtam leírva egy magazinban: „A 20. század legjelentősebb kulturális hatását a zeronizmus jelentette, az első olyan avantgárd művészeti mozgalom, amelynek egyetlen tagja sem volt.” A legjelentősebb? Hogyan lehetséges, hogy még soha nem hallottam róla? Én, aki a művészeti alapképzésen minden kurzust kétszer végeztem el (szemben azokkal az átlagos diákokkal, akik könnyelműen csupa kitűnővel száguldanak át kurzusokon). Miért nem találkoztam még soha ezzel a névvel?

A dolog furcsaságát csak tovább fokozta a rejtély, hogyan létezhet egyáltalán egy mozgalom tagok nélkül? Jobban mondva hány tag kell hozzá, hogy valami mozgalom legyen?

A kíváncsiság nem hagyott nyugodni, ezért a következő heteket azzal töltöttem, hogy a lehető legtöbbet próbáljam meg kideríteni erről a mozgalomról, amely a jelek szerint egyedülálló hatást gyakorolt a modern kultúrára. Csak remélni tudom, hogy egyszer egy átfogó tanulmány is készül majd erről a rendhagyó művészcsoportról.

A mozgalom születése

A zeronizmus multidiszciplináris jelenség volt, mely az első világháborút övező időszakban jött létre, február 16-án, bár pontosan nem tudni, melyik évben. New Yorkban, Párizsban és Zürichben mégis egyszerre bontakozott ki, és jelentőségét a kortársak is azonnal felismerték.

Tristan Tzara, ahogy naplójában leírta, az elsők között kívánt csatlakozni a mozgalomhoz: „Úgy volt, hogy a Cabaret Voltaire-ben találkozom a zeronistákkal, hogy megbeszéljük a belépésemet, de hiába ültem ott estig, nem jött el senki. Pedig reméltem, hogy kifizetik a vacsorámat.” Évekkel később Samuel Beckett azt állította, ez a történet inspirálta az egyik legjelentősebb drámáját, amit nem írt meg. De Tzara élménye nem volt egyedüli. Münchenben az orosz Vaszilij Kandinszkij is sikertelenül próbált felkutatni valakit, aki a mozgalomhoz tartozik. „Hogyan csatlakozzak, ha nincs senki, aki bevegyen?”, írta édesanyjának Odesszába egy melankolikus hangú levélben, amire azt a választ kapta, hogy keressen egy igazi munkát. „Idehaza mindenkinek azt hazudom, hogy kulcsmásoló vagy”, írta az asszony még azután is, hogy a fia nemzetközi hírnévre tett szert. Otto Dix, Hans Arp, Moholy-Nagy, Paul Klee, Francis Picabia és még sokan mások mind hasonlóan jártak, kivéve, hogy Picabia még csak választ sem kapott az édesanyjától. A zeronista mozgalom végül a legtöbb művész számára megközelíthetetlen maradt.

Kiállítások

A zeronisták nemcsak hogy soha egyetlen alkotást nem készítettek, de ezeket az alkotásokat számos alkalommal nem állították ki, ideértve a legnagyobb presztízzsel bíró galériákat is. Miután a hivatalos párizsi Salon-kiállításokon nem szerepeltek, a lendület megállíthatatlan volt. A londoni Grafton Gallerie-ben, a weimari Bauhaus iskolában ugyanúgy nem tűntek fel képeik, ahogyan New York Cityben a Park Avenue Armoryban sem, az 1913-ban rendezett nemzetközi modernek kiállításán. Képeiket a legnagyobb kritikusok hagyták szó nélkül. Persze rövidesen a botrányok sem maradtak el. 1915-ben Szentpéterváron, ahol egy retrospektív kiállítás keretében százötven zeronista alkotást nem mutattak be, az emberek a Téli Palota elé vonultak visszakövetelni a belépőjük árát. A cárnak végül személyesen kellett kifizetnie őket, ami a háborús kiadások mellett igencsak megterhelő volt, és a cár aprópénzkészletét is felemésztette. 1932-ben a berlini Kunsthalléban sem rendeztek jelentős zeronista kiállítást, amelyet Hitler hiába szeretett volna betiltani, nem tudott. A beszámolók szerint a hír hallatán tombolni kezdett: „Nincs olyan kiállítás, amit nem tilthatok be!”, üvöltötte. A jelek szerint volt. A Német Birodalomban a zeronisták ezután már az Entartete Kunst, a degeneratív művészet jelképei lettek, Nyugaton pedig mint a „betilthatatlanokat” ünnepelték őket, akik felveszik a harcot a fasizmus ellen. Nem akadt olyan galéria, ahol ne akartak volna kereskedni a zeronista képekkel, amelyek bár nem léteztek, éppen e ritkaságuk okán egyre nagyobb értéket képviseltek a gyűjtők számára. Nem sok időnek kellett eltelnie, hogy feltűnjenek az első hamisítványok is, amelyek, mivel nem léteznek, megkülönböztethetetlenek az eredetiktől, ezzel nem kis fejtörést okozva a szakértőknek.

Ideológia

A zeronisták célkitűzéseit nehéz a mai viszonyok között megérteni, főleg, hogy az idők során sokan sokféleképp próbálták értelmezni vagy a saját érdekeiknek megfelelően eltorzítani azokat. Egyesek szerint a mozgalom a háborúellenes aktivizmusról szólt, mások szerint a társadalom álszentté váló, hagyományos értékrendje ellen tiltakozott, megint mások úgy vélték, egy olyan utópisztikus társadalmat akart megvalósítani, ahol a boltok hétvégente is nyitva tartanak. Oroszországban úgy tekintettek a zeronizmusra, mint ami megszabadította a művészetet az objektivitástól, a szubjektivitástól és minden mástól, ami a kettő között van: általa létrejött „az absztrakció tökéletes formája”, hiszen az alkotás a fizikai műtárgyat és a koncepciót egyaránt nélkülözte. Ma már a legtöbb tudós egyetért abban, hogy a zeronizmus egyáltalán nem szólt semmiről, ezt pedig páratlan sikerrel volt képes megvalósítani. „Talán az egyetlen ideológia a történelemben, amely nem bukott meg”, írta róluk elismerően Gombrich.

Művészeti technikák

Fafaragás, kerámia, mozaik, freskó, olajfestészet, bábjáték, ének, vers, performansz, szőnyegszövés, monumentális szobrászat, sgraffito, üvegfúvás, ready made, fotó és kollázs – csak néhány azon számos technika közül, amelyeket a zeronisták nemcsak mesteri színvonalon, hanem egyáltalán nem műveltek. Mi sem bizonyítja ezt jobban, mint a soha egyik technikával sem készült alkotásaik.

Örökség

A zeronisták öröksége a művészettörténet máig egyik legvitatottabb kérdése. Egyáltalán lehetséges-e beszélni valamiről, ami nincs, vagy azáltal, hogy beszélnek róla, már lesz? – tette fel a kérdést Gottlob Frege, miután az egyik unokanővérétől egy zeronista szobrocskát kapott karácsonyra (valójában egy üres dobozt). A kor egy híres metafizikusa egyenesen Isten némaságához hasonlította a zeronisták működését, amely a posztmodern kezdetét jelentette, abban az esetben, ha azt nem valami más jelentette. Hogy ki indította el a mozgalmat, örök rejtély marad, ahogyan az is, vajon elindította-e valaki, és ha igen, véget ért-e, ha ugyan valaha is elkezdődött. De természetes, hogy a művészetben mindig maradnak nyitott kérdések.

A zeronizmus kultúrára gyakorolt hatását viszont lehetetlen elvitatni, hiszen alkotásaik még ma is a legrangosabb múzeumokból és képtárakból hiányoznak, és a legnagyobb művészekre nem voltak hatással.

Sophie választ

László, a Raiffeisen egyik bankfiókjának gyakornoka összeköltözni készült a barátnőjével, amikor rájött, hogy nem szereti őt. Sőt, még csak nem is kedveli. A kapcsolatukban semmi nem volt, amit érdemes lett volna megmenteni. László próbálta őt szeretni, de nem ment. A lány elviselhetetlen volt. Ráadásul nem tudtak semmiről beszélgetni. Csöndben reggeliztek. Csöndben ebédeltek. Csöndben vacsoráztak, az egész kínszenvedés volt. A legnagyobb probléma az volt, hogy László vett egy ülőgarnitúrát a lány lakásába. Persze abban a reményben, hogy ő is használja majd. De most mit csináljon? Ha szakítanak, képtelenség lesz visszaszerezni a lánytól. Nem mintha neki szüksége lenne egy háromrészes ülőgarnitúrára. Azt sem tudja, hová tenné. De akkor mondjon le róla? Csak simán hagyja ott a lánynak? Miért venne neki egy kanapét meg egy lábemelős fotelt? Sehogy nem tudott kibékülni ezzel a gondolattal.

Kettészakadva két rossz döntés között, az egyetlen megoldásnak az látszott, ha mégis odaköltözik. Legalább egy kis időre, amíg kitalálja, mi legyen a garnitúrával. Azóta három gyerekük született. László még mindig nem mondott le róla, hogy szakít. Csak hát ott van az autó, a hűtőszekrény, a kerti sütő, amiket mind ő vett. Az új kanapé a régi helyett, aminek tönkrementek a rugói. Meg persze a gyerekek. Most mi legyen?

Berta egyik nap telefonhívást kapott az asztalostól, aki dolgozott neki. – Elnézést, történt egy kis baleset – mondta –, épp a cipőtartóhoz vágtam a fát, amikor a fűrész megcsúszott, és – elvesztettem két ujjamat.

Bertának fogalma sem volt, mit mondjon. Persze együttérzett az asztalossal, de közben érdekelte volna, hogy így mikorra lesz meg a cipőtartó, amit rendelt. Vajon mennyire sértő erre rákérdezni? És ha rá is kérdezne, milyen válaszra számíthat? Nyilván néhány hónap legalább, mire meggyógyulnak a csonkok. De hozzá már most hétvégén vendégek érkeznek, és fél, hogy össze fogják sarazni az előszobát. Ráadásul még esőt is mondanak. Nagyon kellene neki az a cipőtartó!

Persze bármikor elmehet, és vehet egyet készen. Nem pont olyan lesz, amilyet szeretett volna, de a célnak azért megfelel. Ez esetben viszont néhány hónap múlva megkapja, amit az asztalos készített, és két cipőtartója lesz. Hacsak nem törli a megrendelését. De ezt nem teheti meg szegénnyel. Nem kizárt, hogy már dolgozott rajta. Sőt valószínűleg az emberek most sorra mondják le nála a megbízásokat, mert senki nem fog hónapokat várni a bútoraira. Ki tudja, mikor fog dolgozni legközelebb? Ugyanakkor miért az ő felelőssége lenne, hogy az asztalos ki tudja fizetni a számláit? Inkább legyen két cipőtartója vagy egy sem?

Oszkár, a huszonnégy éves levélhordó az ágya szélén ülve telefonált a nagynénjével. A nagynénjének születésnapja volt, Oszkár felköszöntötte. Most pár másodperc csönd állt be a beszélgetésben, mivel egyiküknek sem volt mondanivalója, majd a nagynénje azt kérdezte: – Na és hogy vagytok? – Oszkár gondolkodik. Mi lenne kínosabb? Belemenni ebbe a beszélgetésbe, vagy csak egyszerűen lerakni a telefont?

Egy vacsorapartin egy terhes nőnél váratlanul megindul a szülés. Miután elfolyt a magzatvize, felhívják a mentőket, de a hóvihar miatt nem tudnak időben kiérni. Ugyanez a probléma azzal, ha megpróbálnák a nőt kórházba vinni. Kénytelen lesz a lakásban megszülni a gyereket.

Néhányan segítenek neki lefeküdni a földre. Valaki azt mondja, ha nem kezdik meg a szülést, a babának vagy az anyának akár baja is eshet. Mindenki próbál nyugodtnak tűnni, de mindenki aggódik. Kiváltképp a házigazda. Azon gondolkodik, még meg lehetne kérni őket, hogy ne a szőnyegen csinálják.

Káleb és Lotti nemrégiben költöztek álmaik lakásába egy házban, ahol a szomszédok különösen barátságosan fogadták őket. Kiváltképp egy pár, akik ugyanazon az emeleten, velük szemben laktak. A nő már az első este meglepte őket egy tál süteménnyel. Lotti és Káleb odáig voltak a gesztustól. De arra nem voltak felkészülve, hogy a nő minden héten süt majd valamit, amiből ad nekik. – Nem kéne nekünk is vinni valamit? – vetette fel Káleb egyik nap, mert kezdte kínosnak érezni, hogy sosem viszonozzák a gesztust. Akárhányszor találkoztak, úgy érezte, magyarázkodnia kell. „Most épp elromlott a sütőnk.” „Épp nem értünk rá sütni.” „Ma sütöttünk valamit, de odaégett. Viszont legközelebb már tényleg!” Egy idő után inkább megpróbálták kerülni őket. De így sem úszhatták meg, hogy egyik este a pár áthívja őket vendégségbe. Innentől minden csak rosszabb lett. Mialatt ott voltak, Lotti megdicsért egy ronda vázát, ami az asztalon állt, csak hogy legyen miről beszélgetni. Kiderült, hogy a nő készítette, és hirtelen nagyon lelkes lett. – Az agyagozás olyan relaxáló. Ki kéne próbálnod! Miért nem jössz el velem? – Kálebnek végig kellett néznie a férfi hűtőmágnes-gyűjteményét. Ezután heti rendszerességgel meg voltak hívva, és bár a legtöbb alkalommal kibújtak, így is mindig ott lógott a levegőben, hogy nekik is viszonozniuk kellene.

– Én nem akarok állandóan sütni meg találkozni! És egyáltalán nem akarok agyagozni! – panaszkodott Lotti. Az egész olyan volt, mintha futóhomokon állnának. – Mi lesz a következő, hogy együtt kell mennünk nyaralni?

Meg lehet kérni valakit, hogy ne legyen kedves? Hogyan? A lakás tökéletes volt, de ennek véget kellett vetni. Mit csináljanak? Költözzenek el?

Tartalom

Harmadik típusú találkozások

Sztella a csillagfényben

Az én éttermi kalauzom

A parti

Az ajándék

A lelkesedés kóros állapotai

Nátán, Súnemből

Az állásinterjú

A zokni

Nem elég ambíció egy napra?

Szeresd felebarátodat, mint magadat

A vágás

Egy mozgalom születése

A hívás

A tartozás

Sophie választ

A Hétköznapi Hős

Magvető
Könyvkiadó és kereskedelmi Kft.
www.magveto.hu
www.facebook.com/magveto
magveto.kiado@lira.hu
Felelős kiadó Dávid Anna

Felelős szerkesztő Turi Tímea
Kézirat-előkészítő Hradeczky Moni
Korrektor Tomka Eszter
Borító Visnyai Zoltán
Művészeti vezető Pintér József
Műszaki vezető Takács Klári

Elektronikus verzió
eKönyv Magyarország Kft., 2022
www.ekonyv.hu
Elektronikus könyv Nagy Lajos

ISBN 978 963 14 3317 3

Felhasznált betűtípusok:
Noto Serif – SIL Open Font Licence