Table of Contents

Title Page

© Digi-Book Magyarország Kiadó, 2021

A HALAK ÉS A SÖTÉTSÉG EREDETE Dahomei mese

MIÉRT HALUNK MEG Bahololo mese

A KÉT ELSŐ EMBER Mkulve mese

AZ ÁRTATLANSÁG Mkulve mese

A BŰN Mkulve mese

FELTÁMADÁS Mkulve mese

MIÉRT NEM ESZI MEG A KROKODILUS A TYÚKOT Tjort mese

A HAZUGSÁG ÉS AZ IGAZSÁG Malinké mese

AZ EMBERISÉG Mosszi mese

LANZENI ÉS MARYAMA Mosszi mese

A KROKODILUS, AZ EMBER MEG A SAKAL Hausza mese

HÁLÁTLANSÁG Hausza mese

HAUSSZA KÖZMONDÁSOK

A HALOTTAK ELLEN Urundai mese

MESE A RUHÁRÓL Peul mese

NÉGY FÉRFI MEG EGY NŐ Baszutó mese

KOÉDI-SZEFUBENG Baszutó mese

A FOGOLY ÉS A TEKNŐSBÉKA Onnioro mese

CSEREBERE Vesszu-Kuma mese

A HALOTT MEG A HOLD Szandé mese

A NAP A HOLD MEG A CSILLAGOK Fang mese

A TEREMTÉS LEGENDÁJA Fang mese

LEGENDA A VILÁG KEZDETÉRŐL Fang mese

AZ EMBEREK SZÉTSZÉLEDÉSE Fang mese

A HALÁL ÉNEKE

A TŰZ ÉNEKE

AZ ELEFÁNT LEGENDÁJA Fang mese

NGURANGURÁNE, A KROKODILUS FIA Fang mese

HÓDOLAT A KROKODILUSNAK Fang mese

NGURANGURÁNE HALALA Fang mese

BINGO TÖRTÉNETE Fang mese

AKULENZÁME, A BATYUS EMBER Fang mese

ASSZONYDAL Herero

EGY ASSZONY ÉNEKE, AKI IKREKET SZÜLT A VILÁGRA Herero

TÁNCDAL Baluba

ADA HÁROM FIA Fang mese

A VILÁG TEREMTÉSE Baluba mese

AZ ELSŐ EMBERPÁR Baluba mese

A TANGANYIKA-TÓ Baluba mese

PIGMEUSOK DALA

HOGYAN GYÚJTOTTÁK MEG A TÜZET Baluba mese

A MASAMBOY-MASZK EREDETE Baluba mese

MIÉRT LETT A FÉRFI AZ ASSZONY URA? Tavéta mese

A HIÉNA ÉS A HOLD Zulu mese

ÉNEK, HA VÁGJÁK A FÁNAK KÉRGÉT Herero

KAMMAPA ÉS LITAOLANÉ Szeszutó mese

SZESZUTÓ KÖZMONDÁSOK

ÉNEK Vandau

A TEREMTÉS MESÉJE Baholoholo mese

TÁNCDAL Bahalolo

MIÉRT HALUNK MEG Baholoholo mese (Nyugat-Uruva)

SZERELMI ÉNEK Zulu

A SÍRBÓL FELTÁMADOTT EMBER MESÉLI Baholoholo mese

UVOLOVU ÉS ASSZONYAI Togói mese

UVOLOVU GYERMEKE Togói mese

TÁNCDAL Bohololo

UVOLOVU ÉS A LÁRVA Togoi mese

MIÉRT LAKIK A MAJOM A FAN? Evé mese

A HÁLÁL EREDETE Hottentotta mese

SZONINKÉ TALÁLÓS KÉRDÉS

MARANDÉNBONÉ Szoninké mese

VARÁZSDAL Mande

ANGUDA KÖZMONDÁSOK

UTÓSZÓ

A BORÍTÓT A DIGI-BOOK KIADÓ TERVEZTE

KARUNGA
A HOLTAK URA

fordította:
Radnóti Miklós

BUDAÖRS, 2021

DIGI-BOOK MAGYARORSZÁG KIADÓ

www.digi-book.hu

ISBN 978-963-559-446-7 EPUB
ISBN 978-963-559-447-4 MOBI

© Digi-Book Magyarország Kiadó, 2021

© dr. Bujtor László, 2010

első kiadás:
1944

a borító dr. Bujtor László dél-afrikai
fényképfelvétele részletének felhasználásával készült

Az e-kiadás szerzői jogi megjegyzései

Ennek az e-könyvnek a felhasználási joga kizárólag az Ön személyes használatára terjed ki. Ezt az e-könyvet nem lehet ismételt értékesítésre továbbadni, sem továbbértékesíteni; nem lehet többszörözni és tilos más személynek továbbadni! Ha szeretné ezt az e-könyvet más személyekkel is megosztani, kérjük, hogy minden további személy számára vásároljon újabb példányokat. Ha Ön úgy olvassa ezt az e-könyvet, hogy azt nem vásárolta meg, vagy nem az Ön személyes használatára lett megvásárolva, úgy kérjük, hogy küldje azt vissza a http://www.digi-book.hu címre és vásárolja meg ott saját példányát. Köszönjük, hogy tiszteletben tartja ennek a szerzőnek és kiadónak a fáradságos munkáját.

A HALAK ÉS A SÖTÉTSÉG EREDETE
Dahomei mese

Azelőtt a napot ugyanúgy körülvették gyermekei, mint mainapság a holdat a csillagok, akik a hold gyermekei.

Nappal olyan erős volt a hőség, hogy az emberek nem tudtak kilépni kunyhójukból s így alig tudtak élelmet szerezni maguknak. Elégedetlenek voltak a sorsukkal nagyon.

Gondolt egyet a hold és elment a naphoz. „A gyermekeink, - mondta - sok bajt és szomorúságot okoznak. Az emberek morognak miattuk. Ha te is úgy akarod, dugjuk be őket egy zsákba és dobjuk a zsákot a vízbe.” Így szólt a hold, majd kicsi fehér kavicsokat gyűjtött. Zsákba rakta őket, aztán újra ellátogatott a naphoz és megkérdezte tőle, hogy mit határozott.

A nap beleegyezett a dologba. Elmentek kettesben a folyó partjára és mikor a hold beledobta zsákját a vízbe, a nap is utána hajította az övét.

S mikor leszállt az éjszaka, látta a nap, hogy a hold körül továbbra is ott ragyognak a csillagok. Nagyon dühös lett és kiabálni kezdett: „Becsaptál engem. Holnap visszahozom a gyermekeimet.”

Hát amint elsőnek kihalászta másnap egyik gyermekét a vízből a nap, a gyermek azonnal meghalt. így történt a másodikkal, a harmadikkal is. Még ragyogtak, de már nem néztek atyjukra. Végül is otthagyta őket a vízben, mert félt, hogy elpusztul mind, ha kihalássza őket.

Így születtek az első halak.

És azóta gyűlöli a holdat a nap. Egyre csak üldözi és nagy néha el is éri.

MIÉRT HALUNK MEG
Bahololo mese

Kezdetben, egy nap magához hívta Isten, a Nagy Szellem az első embert, az első asszonyt, meg a kígyót. Hogy kipróbálja őket, egy-egy gyümölcsmagot vett két kezébe és tenyerét összecsukva, egyik öklét az asszony, másikat a kígyó elé tartotta. „Ezek a halandóság és a halhatatlanság magvai. Válasszatok” - mondta nekik. Az asszony a halandóság magvát választotta, a kígyó a halhatatlanságét. „Sajnállak - mondotta Isten az asszonynak - te a halált választottad, míg a kígyó az örök életet.” Ezért halnak meg az emberek, a kígyó azonban örökké él.

A KÉT ELSŐ EMBER
Mkulve mese

Odafent az Isten körül sok ember élt. így szólt egyszer az Isten: - „A Földön is éljenek emberek.” - És ledobott két érett embert a Földre. Az egyikük férfi volt, másikuk asszony. Mindenfajta magból ledobott velük néhány szemet s ledobott egy szem gabonát is. És így szólt hozzájuk az Isten: „Őröljétek meg ezt a gabonaszemet és takarjátok le a rostával.” Mikor leemelték a rostát, annyi gabonát találtak alatta, hogy két napig jóllaktak vele. Parajt ettek hozzá tököt meg babot. Két halat is adott nekik az Isten. Vízbe csúsztatták a halakat, azok elszaporodtak s ők táplálkoztak velük.

AZ ÁRTATLANSÁG
Mkulve mese

Kezdetben nem tudtak a nemzésről semmit. S egy napon így szólt az emberhez az asszony: „Seb van a testemen, készíts forró vizet és mosd meg.” Az forró vizet készített és mosta, mosta. Majd azt mondta: „Mi ez? - a seb nem heged be.” Isten látta, hogy mit csinálnak az emberek és így kiáltott: „Milyen együgyűek ezek! Elküldöm hozzájuk a Bölcsesség Fiát, hogy kioktassa őket.” És az asszony térde dagadni kezdett, dagadt és dagadt. És egy szép napon, egy gyermek bújt elő. A Bölcs, a Mindentudó. Mikor a földre esett, beszélni kezdett: „Nem seb az, amit mostál. Ismerd meg az asszonyt, hogy embert szüljön.” És a férfi megismerte asszonyát, aki egy leányt szült a világra.

A BŰN
Mkulve mese

A leány felnőtt és férjhez ment. A férje anyja egy szem gabonát adott neki és így szólt hozzá: „Őröld meg ezt a magot a kövön és takard be a lisztet rostával.” Az öregasszony kiment a földekre. A fiatalasszony otthon maradt és így okoskodott: „Hogy lakjunk jól ebből az egy szem gabonából? Szedek egy kosárnyit.” Szedett is. Mikor az öregasszony visszatért a faluba és látta, hogy mit csinált a menye, sírni kezdett: „Tönkretetted az emberek földjét, most mindennap dolgoznunk kell, éhen kell halnunk” - nyöszörögte. Jött Isten és szólt: „Tönkretettétek a földet. Most sokat kell ültetnetek majd és halállal kell halnotok.”

FELTÁMADÁS
Mkulve mese

Egy napon így szóltak az emberek: „Tanácsot kérünk a báránytól meg a kutyától.” A báránynak húst adtak, a kutyának csontot. Egy megszállott öregasszony ekkor azt mondta nekik: „Tévedtek. A kutyának adjátok a húst.” Az emberek megfogadták a szót, a kutyának adták a húst, a báránynak a csontot és azt - mondták: „Amelyikük előbb nyeli le a falatját és megszólal, annak a szavát hisszük el.” A kutya befalta a húst és így ugatott: „Huhu, meghalunk, elmúlunk.” A bárány is gyorsan megrágta a csontot, le se nyelte még s máris bégetett: „Beee, meghalunk és visszatérünk.” Az emberek szomorúan kiáltották: „Ó jaj, a kutya szólt előbb.” Megverték és elkergették a kutyát.

*

Mikor az az asszony tönkretette a földet, egy ember épp meghalt a faluban. Eltemették és így beszélgettek: „Hagyjuk el a falut. Itt rosszra fordult a sorunk, költözzünk el innét, építsünk másutt falut magunknak.” Így is tettek, elindultak. Útközben így szólt egy öregasszony: „Ottfelejtettem a poharat, a kanalat és a seprűt, vissza kell térnem a faluba." A többiek ellenezték, mondván: „Nem lenne szabad visszamenned.” Az öregasszony nem is hallgatott rájuk, elindult s visszatért. Azt mondták a többiek: „Szellem lakik a testében."

Mikor a nép elhagyta a falut, így szólt Isten a halotthoz: „Az emberek elszöktek, itt rosszra fordult minden. Vadon nő a fű, ne maradj itt egyedül. Kelj fel, szállj ki a sírodból.” Az ember megmozdult sírjában, felkelt, épp derékig volt kint a sírból, mikor az öregasszony - akit megszállt a szellem - visszaérkezett a faluba és feltámadás közben látta meg a halottat. Erre megszólalt Isten: „Megmondtam, - ha meghaltok, nem fogtok visszatérni többé, szállj újra sírodba, amelyből épp kijöttél.” S a halott visszatért sírjába.

MIÉRT NEM ESZI MEG A KROKODILUS A TYÚKOT
Tjort mese

Volt egyszer egy tyúk, aki minden reggel elment a folyó partjára, ott kapirgálgatott, élelmet keresett. Egy szép napon egy krokodilus csúszott a közelébe és megfenyegette, hogy megeszi. Felkiáltott erre a tyúk: Ne tégy ilyent, testvér!

A krokodilust annyira meglepte a kiáltás, hogy elment, azt hívén, hogy valóban testvére a tyúk. De másnap visszament a partra és eltökélte magában, hogy most már valóban megeszi a tyúkot. De az újból így kiáltott: Ne tégy ilyent, testvér!

- Átkozott tyúkja - morgott a krokodilus, mikor a tyúk nyugodtan tovább sétált mellőle. - Hogy a csudába lehetne testvérem az ilyen? Hiszen ő a földön él, én meg a vízben.

Elhatározta hát, hogy elmegy Nzambéhoz és megkéri, döntse el ő ezt az ügyet. El is indult. Még nem ért messzire, mikor barátjával, a gyíkkal találkozott.

- Segíts tanácsoddal, Mbambi. Mindennap lejön egy gyönyörű kövér tyúk a partra és mikor épp meg akarom enni, rám ijeszt azzal, hogy testvérének szólít. Elmegyek most Nzambéhoz és megkérdezem tőle, hogy mitévő legyek.

- Bolond vagy, - mondta Mbambi - csak időt fecsérelsz az úttal és tudatlanságodat leplezed le előtte. Hát nem tudod, hogy a kacsák vízben élnek és tojást tojnak, s a teknősbékák úgyszintén. Én is tojásokat rakok, a tyúk is! És te is, te is, balga barátom! így hát ebben mi valamennyien testvérek vagyunk.

Ezért nem eszik hát tyúkot a krokodilus.

A HAZUGSÁG ÉS AZ IGAZSÁG
Malinké mese

Egyszer együtt indultak útnak a Hazugság meg az Igazság.

S a Hazugság udvariasan megkérte útitársát: - Legyen tiéd a szó, bárhová megyünk is, mert ha engem felismernek, nem fogadnak be minket sehová.

Az első házban, ahová beléptek, a ház asszonya fogadta őket; a ház ura csak sötétedéskor érkezett haza és rögtön enni kért: - Nem készítettem még semmit - szólt az asszony. Pedig már délben ebédet főzött két ember részére és annak eldugta a felét. S bár ezt nem is tudta a férje, mégis éktelen haragra lobbant, mert igen éhesen tért meg a mezőkről. Az idegenekhez fordult és így kiáltott: - Azt hiszitek-é ti is, hogy jó háziasszony az, aki így cselekszik? A Hazugság bölcsen hallgatott, de az Igazság, érezve, hogy válaszolnia kell, őszintén megmondta, hogy bizony egy jó háziasszonynak el kellett volna készítenie ilyenkorra már mindent az urának. Erre az asszony felháborodva azon, hogy az idegenek beleszólnak az ő dolgukba, kidobta őket a házból.

A másik faluban, ahová megérkeztek, látták, hogy a gyermekek éppen egy zsíros, nemrégiben levágott tehén húsán osztozkodnak.

Mikor az utasok betértek a falu főnökéhez, megfigyelték, hogy a gyermekek a tehén fejét és a belső részét adják át a főnöknek, mondván: - íme a te részed. - Pedig mindenki tudja, hogy ilyen esetekben a főnököt illeti az osztás joga.

A főnök megkérdezte az idegenektől, akik végignézték a történteket: - Mit gondoltok hát, ki parancsol itt? - Úgy látszik - vont vállat az Igazság - hogy itt a gyermekek. - Erre a feleletre úgy megdühösödött a falu főnöke, hogy azonnal kikergettette a szemtelen idegeneket.

Ekkor így szólt a Hazugság az Igazsághoz:

Valóban nem maradhatsz tovább te a szóvivő kettőnk közül: hiszen éhen halunk így. Mostantól fogva én gondoskodom hát mindkettőnkről.

A legközelebbi falu határában letelepedtek egy fa tövében, egy kút mellett. A faluból jajveszékelés hallatszott. Hamarosan megtudták, hogy a király legkedvesebb felesége halt meg.

Egy sírdogáló szolgáló jött le vízért a kúthoz. Odamegy hozzá a Hazugság és megkérdi a lánytól:

- Mi történt a falutokban, hogy így sírsz s idehallom, hogy az egész nép jajveszékel?

- Az úrnőnk - válaszolta a lány - a király kedvenc felesége halt meg.

- Úgy? És ezért siránkoztok ilyen rémesen, ilyen apróságért? - csodálkozott a Hazugság. - Mondd hát meg a királyodnak, hogy ne bánkódjék, mert én feltámasztom a már több éve halottakat is.

A király egy szép juhot küldött az utasoknak, üdvözöltette őket és azt üzente a Hazugságnak, hogy legyen türelemmel, majd elhívatja alkalomadtán.

Másnap s a rákövetkező napon is egy-egy újabb juhot küldött nekik a király, és ugyanazt az üzenetet, mint az első napon. Erre a Hazugság úgy tett, mintha elveszítené a türelmét és figyelmeztette a királyt, hogy másnap elhagyja a falu határát, ha a király nem hívatja őt. Erre a király másnapra magához kérette a Hazugságot.

A megbeszélt órában megjelent a királynál a Hazugság. Megállapodtak a jutalomban is. A király először mindenből, ami az övé volt, száz darabot ajánlott fel neki. De a Hazugság visszautasította: - Vagyonod felét akarom, - szólt. És a király tanuk előtt belement az alkuba.

A Hazugság erre elrendelte, hogy építsenek egy házikót az elhalt asszony sírja fölé. Mikor felépült a házikó, a Hazugság egyedül, egy ásóval a kezében bement a házba. Munkához látott, de előbb jól megnézte, hogy minden ajtó be van-é zárva.

Miután egy ideig dolgozott, - és kintről hallani lehetett, hogy ugyancsak kemény munkát végez - kihallatszott, hogy hangosan beszél, mintha sok emberrel perlekedne, aztán kijött a házikóból és így szólt az izgatott királynak: - Sajnos, nagyon nehéz dolog lesz ez. Mert alighogy feltámadt a feleséged, a te atyád megfogta az asszony lábát és rám kiabált: „Hagyd itt ezt az asszonyt! Mire kell ez még a földön’? Mit segíthet ez rajtad? De ha engem viszel fel újra a földre, ha engem keltesz életre, akkor a fiam vagyonának nem a felét, de a háromnegyedét adom néked, mert én jóval gazdagabb voltam mint ő.” - Alighogy elmondta ezt, megjelent az ő apja is, visszalökte a fiát és felajánlotta nékem a te egész vagyonodat, aztán az ő apja is megjelent, elkergette a fiát és még többet ajánlott fel nekem. Végül is minden ősöd megjelent és én már azt sem tudtam, hogy kire hallgassak. De nem akarom növelni a bajaidat és ezért épp csak megkérdezlek, hogy kit támasszak fel végül is, az atyádat-é vagy a feleségedet?

A király egy pillanatig sem habozott. - A feleségemet - válaszolta rögtön. Mert annak még a gondolatára is remegni kezdett, hogy viszontláthatja apját, a szörnyű aggastyánt, aki annyi ideig gyámkodott már fölötte.

- Igen ám, - mondta a Hazugság, de az atyád sokkal többet ígér nekem, mini amennyit te ígértél és nem szeretném a meggazdagodás lehetőségét elszalasztani, hacsak... - szólt, mikor a király ijedtségét látta - hacsak nem adsz nékem annyit az atyád eltüntetéséért, mint amennyit a feleséged feltámasztásáért ígértél.

- Ez lesz a legjobb, - mondták erre egyszerre, karban a törvényhozók, akik segédkeztek annakidején az elhalt király meggyilkolásában.

- Jól van hát, - szólt a király nagyot sóhajtva - maradjon az apám is ott, ahol a feleségem van.

Így is történt. És a Hazugság megkapta a király kincsének felét, csupán azért, mert nem támasztott fel senkit. A király pedig, hogy elfeledje felesége halálát, újból megházasodott.

AZ EMBERISÉG
Mosszi mese

Útnak eredt három ember. Uandéhoz mentek, hogy elmondják neki kívánságaikat. És így szólt az egyik: - Lovat szeretnék. A másik így szólt: - Kutyákat szeretnék, hogy vadászszak velük a vadonban. A harmadik meg így szólt: - Én egy asszonyt szeretnék, hogy kielégüljek vele.

És Uandé mindent megadott nekik: az elsőnek lovat, a másodiknak kutyákat, a harmadiknak asszonyt.

Elment a három ember. De egyszerre megeredt az eső és három napig a vadonban kellett vesztegelniük. Az asszony ennivalót készített mind a hármuknak. Erre így szóltak az emberek: - Menjünk vissza Uandéhoz. És visszamentek.

És a másik kettő is asszonyt kért Uandétól. és Uandé asszonyra cserélte be a lovat is, meg a kutyákat is.

Elmentek ismét az emberek. És a lóból lett asszony túlságosan ínyenc volt; a kutyákból lett asszonyok rosszak voltak, de az első asszony, akit Uandé asszonyként adott egyiküknek, az lett az emberiség anyja.

LANZENI ÉS MARYAMA
Mosszi mese

Egyszer régen, a fullahok országában, a Birik nevű faluban élt egy hatalmas és gazdag főnök: Bakary. Hatalmas nyájai, jólművelt földjei voltak s rengeteg rabszolga vette körül. De ami még jobb bizonyítéka gazdagságának, volt egy szerája is huszonegy asszonnyal. Nagyon féltékeny volt, és - mint különben mindenki ebben az időben - asszonyait magas tatába zárva tartotta, ahová halálbüntetés terhe mellett tilos volt belépnie a férfiaknak.

Bakary tatája közelében lakott egy öregasszony, Naima és annak a fia, Lanzeni. Naima ismerte a vadon gyógyító növényeit, ápolta a betegeket és jövendőt mondott. Ezért nagy tiszteletnek örvendett és szabad bejárása volt Bakary szerájába.

Lanzeni szép ifjú volt, erős, vállas és szenvedélyes, ügyes vadász.

Egy napon, mikor épp elment a tata bejárata előtt, megpillantotta Bakary egyik asszonyát, Maryamát, amint az tengerit morzsolt. Szép, magas, szabályos arcú asszony volt. Hogy kényelmesebben dolgozhasson, levetette kötényét és csak az övét tartotta magán.

Lanzenit szíve mélyéig megrázta ez a látvány. Hazament és megmondta anyjának, hogy ha még aznap nem juttatja be a szerájba, akkor megöli magát. Elrémült az öreg Naima, kapta magát és elment Maryamához. Hosszasan sugdolódzott vele, majd mosolyogva tért vissza házába.

Hatalmas ládát csináltatott a kováccsal, belé zárta a fiát, majd elment Bakaryhoz és üdvözölte őt: Üdvözlégy, tiszteletreméltó! Fiam hosszú útra indult, N’Darába ment és nálam hagyott egy nagy ládát, teli mindenféle holmival. Mivel én már öreg és erőtlen asszony vagyok és ez a láda nem lenne biztonságban az én gyakorta üres kunyhómban, megkérlek, engedd meg, hogy asszonyaid tatájában hagyjam. Maryama megígérte, hogy elteszi a szobájában.

Bakary persze udvariasan és szívesen megengedte, - vigye csak.

Maryama még aznap este, abban az órában, mikor a hiéna üvölteni kezd a vadonban, kinyitotta a ládát és nyugodtan élvezte Lanzenivel a vad szerelem édes ízét.

Kilenc hónap múlva Maryama anya lett. Bakary Moribának nevezte el a gyermeket, - azt hitte, hogy az övé a fiú - és nagy ünnepségeket rendezett a tiszteletére. Minden család fejét meghívta az ünnepségre. Egy marhát és három juhot vágatott le és két napig nem fogyott ki sem a párolgó rizs, sem a sör, sem a pálmabor az ünnepi edényekből.

Lanzeni közben állandóan ott tartózkodott rejtekhelyén, nappal aludt, éjszaka élte életét és Maryamával három esztendeig sem unták meg egymást.

De egy napon egy másik asszony, Satama, kileste a titkukat. Az asszony elfecsegte, hogy mit látott s a titok Bakary fülébe jutott. De az öreg Naima időben megneszelte a dolgot és kiszöktette fiát a szerájból. Mikor Bakary, a falu két véne kíséretében elment Maryamához és kinyittatta a ládát, nem talált benne mást csak ruhadarabokat, meg különféle apróságokat. Néhány nap múltán jelentkezett Naima, elmondta, hogy fia megjött utazásából és visszakérte a ládát.

Bakary ugyan nem fedezett fel semmi gyanúsat, de mégsem mondott le arról, hogy meglelje a titok nyitját. A falu bölcseinek tanácsára dobszóval, trombitaszóval összehívatta országa minden férfiút. Mikor mind összegyűltek, Bakary félkörbe állíttatta őket. Velük szemben huszonegy asszonya állt, gyermekükkel karjukon. És hirtelen így szólt az asszonyoknak: - Mondjátok meg gyermekeiteknek, menjenek és öleljék meg az apjukat!

Az asszonyok megismételték a mondatot és húsz gyermek indult el egyenest Bakary felé. Csak Móriba ment vissza sírva az anyjához, néhány lépés után. A falu vénjei e szavakkal fordultak Bakaryhoz: - Valóban, főnök ez nem a te gyermeked! Maryama pedig újra rászólt Moribára: - Menj fiam, öleld meg apádat! Móriba újra elindult és néhány tétova lépés után a tömeg közepén álló Lanzenihez szaladt.