Athenaeum

© Nagy Ádám, Pirisi Gábor, 2025

© Athenaeum, 2025

Minden jog fenntartva.

Az útvonalakat ellenőrizte:

Bozsó Csilla, Gyimesi András, Pirkhoffer Ervin és Szabó András.

Kiadta az Athenaeum Kiadó,

az 1795-ben alapított Magyar Könyvkiadók és Könyvterjesztők Egyesülésének tagja.

1086 Budapest, Dankó u. 4–8.

www.athenaeum.hu

www.facebook.com/athenaeumkiado

ISBN 978 963 543 541 8

ISSN 2939-5941

Felelős kiadó: Dian Viktória

Felelős szerkesztő: Kertész Edina

Szerkesztette: Pompor Zoltán

Műszaki vezető: Dubecz Adrienn

Borító: Földi Andrea

Korrektor: Szijártó Éva

Elektronikus változat:

eKönyv Magyarország Kft.

www.ekonyv.hu

Készítette Ambrose Montanus

KEDVES OLVASÓ!

Hisszük, hogy azok a történetek, amiket nem mesélünk újra, elvesznek. Ez a lapozgatós kalandkönyv George Orwell 1984 című, fájdalmas látomásának újragondolása.1 Újragondolás, egyben az olvasóval közös újraalkotás, hiszen nemcsak olvasni, de bolyongani is lehet benne: Winston Smith szerepében bizonyos keretek közt Te alakítod a történetet. Állandóan választhatsz, sőt választanod kell: tucatnyi helyszínen, különböző kihívásokat megélve dönthetsz hétköznapi kérdésekben, erkölcsi dilemmákban és az életed szempontjából jelentős helyzetekben. Feladatod három részből áll: 1) elmenekülni a rendszer elől (ha lehetséges, akkor Juliával), 2) megismerni a rendszer egyes titkait és 3) megdönteni a diktatúrát. Ehhez itt-ott elrejtett információmorzsákra lesz szükséged, amelyeket később felhasználhatsz, érdemes tehát feljegyezni ezeket – például a könyv végében.

Utad során szinte minden lépésnek lesznek – ha néha nem is azonnal nyilvánvalóvá váló – következményei. Ezekből aztán többnyire új helyzetek, új választási lehetőségek születnek, de az is előfordulhat, hogy a döntések vagy a balszerencse következményeképp a történet véget ér. Mindenesetre próbálj minél inkább beilleszkedni, hogy a lehető legkésőbb kerülj a Gondolatrendőrség kezei közé. Ha ugyanis vétséget, vagy – Nagy Testvér mentsen meg tőle – gondolatbűnt követsz el, és lebuksz, akkor kényeztetőnek igazán nem nevezhető gondjaikba vesznek. Ha pedig harmadszor kapnak rajta, akkor a Szeretetminisztérium halálosan ölelő karjaiba kerülsz, ahonnan nincs menekvés. Mindazonáltal a választásaidnak sokszor nem lesznek azonnal egyértelmű „bizonyosan helyes” vagy „mindenképpen helytelen” következményei – előfordulhat akár az is, hogy szándékosan áldozod fel a szabadságod vagy az életed –, és persze nem lesz mindig minden döntés élet-halál kérdése sem. Szinte garantálni tudjuk, hogy első próbálkozásod során elbuksz majd, de – szemben az élettel – itt próbálkozhatsz újra. És újra.

Számíts rá, hogy bár e kötetben számos dolog hasonlatos az orwelli műhöz – igyekeztünk a szerző teremtette világba beleképzelni magunkat, sőt rövid részeket, gondolatokat át is emeltünk az eredeti műből –, a cselekmény sok mindenben másképp is alakulhat, hiszen könyvünk nem pusztán újramesélni szeretné az eredetit. Néha belebotlasz majd áthallásokba, vagy akár konkrét utalásokat találsz majd más disztópikus világokról2. ugyanakkor Orwell szellemében: ez a kalandkönyv egy figyelmeztetés: nem kézikönyv, aminek megértéséhez nem árt, ha elmúltál már 16 éves.

Jó, ha tudod, hogy könyvünk egy könyvsorozatba illeszkedik. A Kötelezők újratöltve sorozat azt a célt tűzte ki maga elé, hogy saját döntéseken alapuló, ún. kalandkönyvként mutassa be az iskolai olvasmányokat, ezzel is igyekezve az olvasást és ezen belül az iskolai irodalom olvasását népszerűvé tenni. Ha van kedved, vedd kézbe A Pál utcai küldetés – Mentsük meg Ernőt!3, Égi megbízás – Az ember tragédiája4, a Hol terem a magyar vitéz? – Egri csillagok5, a Holtunkiglan? – Rómeó és Júlia6 és a Nyergelj, fordulj – A kőszívű ember fiai7 köteteket is.

Mielőtt belevágnál, fontold meg a következőket is:

🡢 A kötetben szövegelemek közt lapozgatva haladhatsz a történetben; az eligazodást pedig nem az oldalszámok, hanem az elemek számai segítik, 1-től 333-ig. Amikor választanod kell, jelöljük, hogy melyik elemhez kell lapoznod azért, hogy a történetet a döntésed szerint folytathasd. A játékot az 1. elemnél kezdd!

🡢 Azt, hogy a történet miként alakul, egyszerre határozza meg az általunk felépített disztópikus világ és a Te személyiséged. Döntéseid pedig más szereplők reakcióira is hatással vannak. Persze érhetnek meglepetések – hiszen egy kifordult világban a következmények is sokszor szürreálisak – így az elhatározásaid akár vezethetnek olyan következményekhez is, amelyek nem feltétlen találkoznak az elképzeléseiddel. Mindazonáltal járd nyugodtan a saját utad.

🡢 Ha szünetet akarsz tartani, bárhol megteheted, de leginkább egy új fejezet – pl: Kettő meg kettő (1), Újbeszél (307), Önkéntesmunkán (118), A Belső Párt (84), Öt: A 101-es szoba (265) – elkezdése előtt érdemes, és adott esetben ide is tudsz nagy biztonsággal visszalépni.

🡢 A Veled történteket, megszerzett információkat, esetleg eszközöket érdemes a kötet végén Winston naplójába feljegyezni, mert bármikor szükség lehet rájuk.

S ha a történet rosszul végződik – ez bizony előfordulhat, főképp egy ilyen sötét világban – kezdd újra nyugodtan!

Kalandra fel!

1 Orwell regényének megjelenését megelőzően már 1934-ben Károly Sándor 1984. Látomás címmel (Brassó-Brasov, Lap- és Könyvkiadó) írt egy disztópiát. Majd Orwell 1984 című művének hatására jelent meg 1993-ban Dalos György 1985 című parafrázisa (Új Géniusz Kiadó, 1990, Budapest), valamint Gheroghe Pă un 1994, avagy változás, amely nem változtat semmit című regénye (Pont Kiadó, 2008, Budapest), ez utóbbiból ötleteket is merítettünk.

2 Az 1984 világán kívül az alábbi disztópiákból láttunk vendégül szereplőket, helyszíneket, momentumokat, eseményeket:

Margaret Atwood: A szolgálólány meséje

Ray Bradbury: Fahrenheit 451

Anthony Burgess: Gépnarancs (Stanley Kubrick: Mechanikus Narancs)

Suzanne Collins: Az éhezők viadala

James Smith Dashner: Az útvesztő

Terry Gilliam: Brazil

Harry Harrison: Helyet! Helyet!

Aldous Huxley: Szép új világ

Alan Moore: V mint vérbosszú,

William F. Nolan – George C. Johnson: Logan futása

George Orwell: Állatfarm

Veronica Roth: A beavatott

Lana Wachowski – Lilly Wachowski: Mátrix

Kurt Wimmer: Equilibrium

3 Athenaeum, 2020.

4 Athenaeum, 2022.

5 Athenaeum, 2023.

6 Athenaeum, 2024.

7 Athenaeum, 2024.

Történetünk kezdetén – „A mi új, boldog életünk”

A korlátozott atomháború vége óta mindössze három nagy állam létezik, amelyek felosztották maguk között a világot. A hajdani Európát és Oroszországot felölelő Eurázsia, a Távol-Keletet és Ázsia nagy részét magába foglaló Keletázsia, valamint az amerikai kontinens országaiból és brit szigetekből, na meg az angolul beszélő világ maradékából létrejött, 300 millió népességű szuperállam, Óceánia. Ez utóbbiban található az immár Egyes Leszállópályának hívott korábbi Nagy-Britannia, amelynek fővárosa London. Lakosságának mintegy 85%-a, kb. 250 millió ember tartozik a prolikhoz, akik nyomornegyedeikben, bár nem elzárva, de elszigetelve élnek a saját szabályaik szerint. A többiek valamennyien a Párt tagjai, de csak két százalékuk, legfeljebb 6 millió ember tagja a Belső Pártnak (bár aktuális számukról nincsenek pontos adatok, mint oly sok más, ez is hadititoknak minősül) – ők azok, akik ezt az államot irányítják. A párttagság kiváltság: a Párton kívüli prolik nem vállalhatnak közfeladatot, de a Párton belül is van egy élcsapat, a Belső Párt tagjai, akik a rendszer valódi irányítói. Az AngSzoc rendszere az élet minden területét behálózza: az egyetlen párt egybefonódik az állammal. Ez szervezi a lakhatást, a munkát, a házasságot.

A Párt vezetője a mindenki által szeretett Nagy Testvér (NT), aki bölcsen, szigorral, de szeretetben irányítja népét. Egyetlen ellensége a Testvériség nevű terrorszervezet és annak vezetője, az áruló Emmanuel Goldstein.

🞵

Mind a világ, mind annak hazádként és otthonodként értelmezett része sivár, mocskos és elhanyagolt, és ez rányomja a bélyegét a társadalomra, a kapcsolatokra és a szomszédságra is, amely ellenséges, manipulatív és búskomor. Örökké háborúban éltek: Óceánia vezetése leginkább azzal van elfoglalva, hogy háborúzzon a másik két állam egyikével, hogy elnyomja a szabad gondolatot és véleményt, hogy működtesse a vegetáló gazdaságot és a nyomorban élő társadalmat, és hogy a kívánt magatartástól való bármilyen apró eltérést kegyetlenül megtoroljon. A kormányzat észszerűsítése után mindössze négy minisztérium irányítja az országot, amelyek a Béke, az Igazság, a Bőség és a Szeretet névre hallgatnak.

Ismerőseid közül eddig már vagy harmincan tűntek el apránként. Akik még élnek, azok számára – a keresetlen gondolatok elfojtása érdekében – a végletekig leegyszerűsített és központilag szabályozott újbeszélt találták ki, amely Óceánia hivatalos nyelve is.

🡢Lássuk csak, Te mennyire érted?! Lapozz az 1984-re!

🞵

Duplapluszjó!

Munkahelyed a mintegy 3000 föld feletti és ugyanannyi föld alatti szobából álló Igazságminisztérium. Munka után haza a Párt, azaz az AngSzoc elhanyagolt Forradalom lakónegyedébe mész, hiszen itt laksz a Szabadság épületegyüttes omladozó Győzelem tömbjében. Az életedet is számtalan elnyomó szabály korlátozza: időre kelés, reggelente kötelező torna, heti hat nap, hatvan óra munka, a Párt kék egyenoveralljának kötelező viselete, este pedig a Kollektíva közösségi központok rendszeres látogatása. Kevés örömeid egyike az olcsón kapható és ennek megfelelő minőségű Győzelem gin, illetve az ugyanilyen nevű cigaretta. Viszértágulatod, valamint öt műfogad van, és évek óta kínlódsz egy viszkető lábszárfekéllyel, ami viszont, ha vakarod, begyullad. Alkalmanként köhögésrohamok gyötörnek, gyógyszered nincs rá, kivizsgálásra meg végképp nem jutsz el. Az érzések eltitkolása, az arckifejezés szabályozása ösztönöddé vált, tudod, hogy egy-egy vállvonás, kézlegyintés, de akár egy grimasz is a gesztus- és arcbűn kategóriájába esik és 25 év kényszermunkatáborral fenyeget. Az ember egyébként is igyekszik minél inkább láthatatlanná válni, mert tart a Gondolatrendőrségtől. Rá kellett döbbenned, hogy az ugyancsak eltűnt anyád és húgod emléke egyre fakóbb, már alig tudod felidézni arcvonásaikat. 39 éves, alacsony, törékeny alkatú, megfáradt ember vagy.

1984. április 4-ét írunk. Legalábbis hivatalosan. A neved Winston Smith.

🡢Kezdjük az 1-nél!

KETTŐ MEG KETTŐ

1 Megint fájdalomra ébredsz. Kimerült vagy, a világ csak silány másolata önmagának. Már nem emlékszel, milyen álomképek gyötörtek alvásod szűkre szabott, kényelmetlen óráiban, csak a nyelőcsövedet mardosó gyomorsav érzése tölti be a reggelt, amint félig vakon tapogatózva próbálsz meg tisztába jönni a valósággal.

Otthon vagy, ha lehet ezt a szót használni a világnak erre a lepusztult, idegen és fölöttébb sivár szegletére. Meztelenül mászol ki a sok használattól már kopott, rojtos szegélyű ágyneműd gyűrött és átizzadt kupacából, éjszakai szenvedésed néma tanújából. A pizsama a luxus csalhatatlan jele, hiszen pizsamát is csak ruhajegyekre lehet venni és abból mindig kevesebb van a kelleténél. Ha lenne társad, gyermeked, kutyád, talán megbotránkoznának vézna pucérságod láttán, de egyedül vagy. Egyedül élsz, amennyire bárki egyedül élhet az Egyes Leszállópályán, hiszen voltaképpen valaki mindig ott van veled, nappal és éjjel.

Az áprilisi hűvös szél utat talál magának a lakásba. Nincs nehéz dolga, az idő csúnyán elbánt a már régebben is csak hézagosan záró ablakokkal – a réseken át szabad útja van a hidegnek –, miképp az egyik beugróban álló szekrénnyel: szúette anyaga tegnap már nem bírta el a saját súlyát és összedőlt. Rád vár az eltakarítása. De legalább a hidegfront és a friss szél kisöpörte a szmogot, amit a rossz minőségű szén tüzelése, a szakadatlanul termelő gyárak és tízmillió ember életének megannyi koszló mellékterméke hoz létre újra meg újra a téli London fölött. Eléggé angol származású vagy ahhoz, hogy értékeld az időjárás apró kegyét. Formátlan, kék overallt húzol a hideg ellen, a fürdőszobában könnyítesz magadon, ha rá mernél nézni a tükörre, akkor egy meggyötört, a koránál idősebbnek tűnő, kelta-mód szőke és angol-mód vörhenyes arcú ember nézne vissza.

A konyhában mocskos és kissé szagló halomban áll a mosatlan edény, várja a pillanatot, amikor meleg vízzel lehet mosogatni. A kredencekben egymásra dobálva a jobbára üres dobozok. Az asztalon a tegnap este nem éppen dicsőséges tanúja, egy negyedéig telt (vagy, ahogy te látod: háromnegyed részt üres) üveg, rajta a Győzelem gin felirat. Meghúzod, szádat betölti az alapvetően borzalmas, mégis ismerős íz. Állítólag tonikkal finomabb volt, de senki sem tudja, pontosan mi is volt az a tonik.

A konyhaablak sem ér többet, mint a szobában lévő, a kosztól megsárgult üvegen keresztül bámul rád a szemközti ház faláról egy mindenhonnan ismerős tekintet és egy jelmondat. „Aki uralja a múltat, az uralja a jövőt is, aki uralja a jelent, az uralja a múltat is” – hirdeti a szöveg, amelyet egy kérges arcú, negyvenes éveinek közepén járó férfi képe alá festettek, akinek arcát sűrű, fekete bajusz uralja. Ő tekint vissza rád a Győzelem gin címkéjéről, ő látható hősi pózban (a szoba szinte egyetlen díszén) egy munkaverseny emlékére kapott kerámia-szobrocskán, és ő néz rád a munkások közül a Times egy régebbi példányán, ami a konyhaasztalon hever. Ő Nagy Testvér, az AngSzoc vezetője.

Szereted Nagy Testvért?

🡢Ha igen, lapozz a 308-ra!

🡢Ha nem, lapozz a 324-re!

2 Az írásra fogadsz.

A közösségi központ gondnoka a teleképhez megy, három alkalommal háromszor megkocogtatja a készülék a hangerőszabályzóval ellentétes oldalát.

– Mongomery 0500, Mínuszidő bűngond, Winston 6079. Nemhasérzi NT. Duplaplusznemjó.

A neved hallatán pontosan tudod, hogy mi fog történni. Amíg a bakancsok ütemesen csattogó zaját hallgatod, eszedbe jut, hogy mindig a fejre kell fogadni, mert azon van Nagy Testvér arcképe. A másik lehetőség előbűn vagy gondolatbűn – a döntés a kivizsgálótól függ.

Pár perc múlva egy rabszállító padlóján fekszel összegörnyedve.

🡢Ha harmadszor vagy a Gondolatrendőrségen, lapozz a 328-ra!

🡢Ha először vagy a Gondolatrendőrség vendége, lapozz a 264-re, majd a 156-ra!

🡢Ha másodszor vagy a Gondolatrendőrségen, lapozz a 22-re, majd a 156-ra!

3 Hosszas, napokig tartó tanakodás után úgy döntötök, hogy – miután úgy látjátok, hogy legkevésbé a prolik között fognak keresni – itt maradtok, ez tűnik a legbiztonságosabbnak.

A prolik korábban lenézett élete tulajdonképpen nem is annyira rettenetes. Persze, itt is kevés az élelem, nincs túl sok szórakozás, de cserébe a Párt jelenléte és mindent szabályozó elnyomása sokkal kevésbé érezhető. Az utcát takarítod kopott ruhában, a seprűt saját magadnak kellett megvenned. Julia egy féllegális varrodában helyezkedik el, ami a feketepiacra termel. Munkatársai jobbára afrikai rabszolgák és lecsúszott, alkoholista prolinők.

A hétköznapok kockázatait a rakétabomba-támadások és a rendőrségi razziák jelentik. Előbbit meg lehet úszni, ha nem vagy közvetlenül a becsapódás helyén, a felfordulás alatt pedig mozogni is egyszerűbb. A razziák azonban ijesztőek, nehéz őket megszokni. Néha csak egy-egy embert emelnek ki, néha azonban egy egész tömböt megszállnak.

A legkisebb gyanús jelre menekülőre fogjátok, már a harmadik helyen rendezkedtek be a negyedben. Hol egy pincehelyiséget, hol üres, romos házak tetőterét, hol egy rejtett szobát mondhattok az otthonotoknak.

Mindig azt gondoltad, hogy a prolik szervezetlensége a probléma, együttesen hatalmas erőt képviselhetnének, és talán egyszer majd robban az elégedetlenség. Köztük élve azonban hamar rájössz a tévedésedre. Nem akarnak ők forradalmat, csupán túlélni és azt is elég holnapig. Bár sokszor kinevetik a rendszert, néha bosszankodnak rajta, talán egyszer-egyszer, a hétköznapi kis stiklik szintjén össze is esküsznek ellene, de eszük ágában sincs nyíltan fellépni, inkább elfogadják mint adottságot.

A csalódás megteszi a hatását. Pár hónap múlva elszánjátok magatokat és a megkeresett pénzen hamis papírokat vesztek – mint kiderül, ennek is megvan a piaca –, s a sok bujkálás után Birminghambe indultok, hátha a „világ műhelyében” aktívabbak a prolik.

A város régebben is csúnya volt, most viszont kifejezetten ocsmány: magán viseli a háború nyomát, üszkös sebként még taktikai atomfegyverek korábbi becsapódásai is ott éktelenkednek rajta. A brumik azonban pont ugyanolyanok, mint londoni társaik, a napról-napra történő túlélés a távlati céljuk.

Bár a veszély sosem múlik el teljesen – még mindig köröznek –, a papírok és az O’Brienék által átszabott arcberendezésed viszonylagos nyugalmat biztosítanak. A letartóztatáskor készült fénykép alapján nincs az a gondolatrendőr, aki felismerne.

Te nukleárisan szennyezett törmelékhordást vállalsz, Julia pedig lovakat ápol és sikál egy fuvarosnál. Az ott megfordulók megerősítik, hogy más városok prolijai sem fognak fellázadni, a rendszert nem fogja önmagában megbuktatni sem a prolik elégedetlensége, sem a te felébredt öntudatod.

Azon a helyen, amit otthonodnak hívsz és ahol függönyök választanak el két másik prolicsaládtól, a szerelmed, Julia vár. Csendben rágjátok el a megszerzett fejadagot. Némán fekszetek egymás mellett a hideg szobában. A függöny mögül elfojtott zihálás hallatszik. Julia nyitott szájjal horkol melletted. A lábszárfekélyed megint kegyetlenül fáj, de a magatok módján harmóniában éltek.

Utad itt hétköznapi, boldog-szomorú véget ér.

4 – Nem tudom! – üvöltesz kétségbeesetten. Nem tudod, mit várnak tőled.

– Négyet? Ötöt? Hát nem mindegy? Lényegében ugyanaz! Mit akarsz tőlem? – folytatod.

Úgy érzed, itt a vége. Nemcsak a tested tört meg és vágyik már a halálra, hanem a szellemed is feladta. Valahol mélyen igazából már rég végeztek veled. Egyetlen gondolat maradt, amibe kapaszkodni tudsz, ami még erőt ad valamelyest, amihez úgy érzed, még hű maradtál:

– Julia!

Bár csatakiáltásnak szánod, hőskölteménybe illő alakként a nevével ajkadon halni meg, megtört testedtől csak enervált sóhajra telik. Inkább beletörődő, mint hősies. De nem leheled ki a lelked és O’Briennek egy sóhaj is elég. Szemüvege fenyegetően villan, de nem üt, nem nyom gombot és nem vezet beléd több áramot. Egyetlen mondattal ad új irányt a kapcsolatotoknak:

– 101-es szoba.

Csendes, már-már rezignált parancsára újra visznek a folyosókon keresztül. A 101-es szoba mint valami sötét fenyegetés lapul a tudatod peremén. Senki sem tudja, mi van a 101-es szobában. De mindenki úgy emlegeti, mint a poklok poklát, mint a Szeretetminisztérium kínzókamráinak szívét. Tényleg már csak a teljes megsemmisülésben reménykedsz, de te is érzed, hogy erre most semmi esély. Valami különleges vár rád. Valami, ami a legősibb, zsigeri énedet fenyegeti.

Ehhez képest a szoba maga csalódást kelt, semmi bonyolult felszerelés. Lekötöznek egy székhez, látsz néhány asztalt, állványokat, letakart ládákat, dobozokat. Valami furcsa neszezést is hallasz, de nem tudod mire vélni.

O’Brien érkezik, komor, jelentőségteljes arccal.

– Biztosan kíváncsi vagy arra, hogy mi van a 101-es szobában, és hogy miért kerültél ide.

Nem mersz felelni, hiszen rettegsz, minden átélt kín után még mindig képes vagy félni.

– A 101-es szoba a kezelési folyamat fontos része. A 101-es szoba talán a végállomás. A 101-es szoba talán egy új élet kezdete. Ha körülnéztél, láthattad, hogy nincs itt semmi különleges. Mondhatnám, szinte nincs itt semmi más, csak, amit magaddal hozol.

Értetlenül bámulsz, közben az egyik dobozt borító terítő mintha meglebbenne kicsit – rosszat sejtve megborzongsz.

– A 101-es szoba – folytatja O’Brien – a világon a legrosszabb.

A szoba azért majdnem üres, mert – lásd, hogy megbecsülünk – mindenkinek egyedi kialakítás jár, aszerint, hogy kinek mi a legbenső félelme. Hogy mi az, amivel a leginkább retteg szembenézni. Valami a saját múltunkból. Néha egészen bizarr. Néha egészen hétköznapi. Néha még csak nem is halálos. Az utókor sosem fog hallani rólad. Nemszemély leszel. Először magunk közé valóvá teszünk, utána megölünk. Mire kikerülsz nem leszel képes szeretetre, barátságra, pozitív érzelmekre. Üressé facsarunk és újratöltünk.

Feláll, lassan körülsétál a szobában, a letakart dobozok felé lépked.

– Sejted már, mit lehet a dobozban? Érzed a zsigereidben, Winston?

Megfeszülsz a szíjakban, amivel a székhez rögzítettek. Kezded érteni, mit jelent a mocorgás és a neszezés. Nem, az nem lehet, hiszen ahhoz… ahhoz ismerniük kellene… a legmélyebb félelmeidet.

– A te esetedben, Winston, a világon a legrosszabb dolog a patkány.

Elsötétül a világ. Régi gyermekkori félelmek rémlenek fel, zsigereid cseppfolyóssá válnak. Hangosan felnyögsz. Bármit, csak ezt ne.

O’Brien a bal kezedhez rögzít egy kalitka formájú eszközt, csuklótól lefelé a kezedet körülveszi a drótháló, amit középen egy felhúzható lap választ ketté. A másik oldalra… a másik oldalra öt hatalmas patkány kerül. Rángatózol a félelemtől. Érzed a közelségüket. Érezni véled a szagukat.

– A helyzet a következő, Winston. A te esetedben Julia a kulcs a gyógyuláshoz. Minden kezelésünk ellenére makacsul ragaszkodsz ahhoz a képtelenséghez, hogy a szerelmetek valami magasabb rendű, valami tiszta. Hát most lehetőséget kapsz, Winston. Kigyógyulsz belőle – vagy szembenézel azzal, ami a legrosszabb.

Felhúzza a lapot – a patkányok megindulnak. Nyüszítesz, ahogy közelről szaglásszák a kezedet. Megfeszíted a szíjaidat és úgy próbálod elhajtani a dögöket, eredménytelenül.

– A dolog egyszerű, Winston. Ismered a fogolydilemmát? Juliának is megvan a maga 101-es szobája. Vagy te, vagy ő. Egyikőtök megmenekülhet. Dönts okosan, Winston. Lehet, hogy Julia már meghozta a maga döntését. Olyannak ismered őt, mint aki feláldozná magát érted?

Miközben ezt mondja, az első patkány beléd mar. Felvonítasz, nem is annyira a fizikai fájdalomtól, mint inkább a félelemtől. És amit hallasz, az is beléd mar. Vajon megbízhatsz-e ennyire Juliában?

🡢Ha nem akarsz úgy meghalni, hogy patkányok zabálják fel a testedet, és ezért Juliát is hajlandó vagy feláldozni, lapozz a 185-re!

🡢Ha még a legnagyobb félelmedért sem áldozod fel Juliát, bármi legyen is az ára, lapozz a 48-ra!

5 🡢Amennyiben a párod Palmer, lapozz a 170-re!

🡢Amennyiben a párod a csoportvezető, lapozz a 92-re!

6 Julia mellé lépsz, és bár átnéz rajtad, úgy helyezkedsz, hogy vele osszanak egy párba. Bár kívülálló számára semmi nem látszik, de te már ismered Juliát: tudod, hogy tajtékzik a dühtől, de téged nem érdekel. A közelében akarsz lenni, érezni a bőre illatát, elveszni a szeme villanásában, bámulni az állát, elképzelni ruhája alatt ringó csípőjét.

Rajtad sem látszik semmi, de belül jót mulatsz Julia dühén és elképzeled, hogy átkarolva és nevetve döntöd le az avarba, s csókokkal békíted meg háborgó lelkét. Épp ott tartasz a fantáziálásban, hogy megoldod az overallján a bíbor övet, amikor egy durva hang ránt vissza a valóságba.

– Mondom, nincsenek különnemű párok!

A csoportvezető áll melletted és cserét vezényel. A helyedre egy szőkés, ruganyos testű, átható tekintetű bíbor öves nőszemély kerül, te pedig a csoportvezető partnere leszel. Odáig vagy a boldogságtól…

🡢Lapozz a 273-ra!

7 Feldobod a koszlott overallt a teleképre, úgy kalkulálsz, hogy majd legfeljebb azt gyanítják – ha észreveszik egyáltalán –, hogy valami technikai hiba adódott.

Nehezen kezdesz hozzá, fejedben cikáznak a kétségek. Hogy lehet ezt az egészet megírni? Mi az, ami tényleg fontos? Minek van még egyáltalán jelentősége? Hosszú-hosszú percek óta csak meredsz az üres papírra.

Alighanem ez a görcsös tehetetlenség menti meg az életedet. Nem tudod, mennyi idő telhetett el, úgy érzed, hogy csak pár perc, de máris vadul dörömbölnek. Megriadsz és felpattansz, de az elvtársak nem várják meg amíg a bejárathoz érsz, az ajtód ijesztő reccsenéssel enged a fizikai erőszaknak, előrevetítve, milyen sors vár rád. Eddig is tudtad, hogy a Gondolatrendőrség reakcióideje félelmetes. Most tapasztalod is. Az egyik ügynök döbbenten néz a teleképet eltakaró overallra, odalép hozzá, lerángatja.

– Az elvtárs teljesen hülye? – kérdezi, társa nyomatékul egy hatalmas pofont is lekever neked. Megtántorodsz, erre egy vipera szisszen a levegőben, térden talál, így fájdalmasan rogysz össze.

🡢Ha harmadszor érnek tetten valamin, akkor lapozz a 328-ra!

🡢Ha először vagy másodszor találkozol a GR atyai szeretetével, olvass tovább!

Rémülten makogod magad elé, hogy csak száradni terítetted ki az overallt, hiszen így is hallottad a híreket, és nem csináltál semmi rosszat.

– Akkor vegyük át még egyszer, mintha gyengeelméjű lenne az elvtárs. A telekép a Párt ajándéka a dolgozóknak. A telekép kulcsfontosságú szerepet játszik közösségünk tájékoztatásában, a kohézió megteremtésében. Aki a teleképek működését bármilyen módon akadályozza, az súlyos szabálysértést követ el, elvtársam.

Egész testedben remegve, megalázkodva bólogatsz, és emiatt önmagadtól is undorodsz. Újabb rúgást kapsz a bordáid közé.

– Hagyd ezt az agyalágyultat a francba, a papírmunkát sem éri meg… szerintem azt sem tudná már megmondani, mennyi kettő meg kettő… – mondja a pofozkodó a viperásnak.

Társa egyetértően morog, még egyet feléd rúg, de csak félszívvel, mindenfajta komolyabb meggyőződés nélkül. Elmennek.

🡢Lapozz a 60-ra!

8 Rendben, ebben a világban nincs szabad beszéd, de ahol nem szólhatsz, ott is adhatsz egyértelmű gesztusokat. Egy kézfogásnál és egy pillantásnál azért határozottabb jelzésre van szükséged. A túlzott bizalmatlanság sokkal biztonságosabb, mint az elhamarkodott bizalom. Lehet, hogy O’Brien tényleg barátságos veled – de lehet, hogy mindenkivel az. Ez nem biztos, hogy megakadályozza abban, hogy elgőzösítsen. Mindazonáltal a dicséret miatti elégedettséggel vonulsz le a kantinba. A cigarettafüsttel teli helyiség szürkére festett falai szinte visszhangozzák a savanyú szagokat. A kezedbe nyomott bádogtálcán zsíros foltokat hagy a csorba tányérból kilöttyent ragú. Ízetlenségét egy szürke kenyérszelet jellegtelensége és a híg pótkávé keserűsége ellenpontozza. Egyáltalán nem látszik, hogy ez az Egyes Leszállópálya egyik agyközpontja, a négy minisztérium egyikének ebédlője – lehetne egy ládagyárban is akár, de mindig is úgy vélted, hogy az igénytelenség itt fontos üzenetet hordoz.

Hogy az étel elviselhetőbb legyen, egy munkahelytől talán szokatlan módon van itt egy bár is – ez persze nem elegáns pultot és változatos italokat jelent, csak egy lyukat a falban, ahol nevetséges 10 centért nagy pohár Győzelem gint lehet kapni. Kettőt inni általános. Hármat inni már veszélyes – az alkoholizmus küszöbe a munkaképesség megőrzése.

A szokásosnak mondható asztaltársaságoddal ebédelsz. Barátai nincsenek már az embernek Óceániában, a barátság bizalmas viszonyt jelentene, a bizalom pedig előbb vagy utóbb halált. Elvtársaid – magánbeszélgetésben esetleg testvéreid – vannak, és némely elvtársak kevésbé kellemetlenek, illetve veszélyesek más elvtársaknál. A Kutatási Osztályon dolgozó alacsony, kidülledő szemű Syme 3233, akit akár értelmiséginek is nevezhetnénk, rendíthetetlen híve a Pártnak, és nem átallja ezt folyton hangoztatni is. A borostás arcú – talán ő sem kapott borotvapengét – Tillotson 6341 veled együtt dolgozik az Irattári Osztályon. És Ampleforth 7781, az örökké rendezetlen külsejű költő az Irodalmi Osztályról, akinek idétlenül nagy szőrcsomók lógnak ki a füléből.

Mindig problémát jelent, hogy miről lehet többé-kevésbé nyugodtan beszélgetni nyilvános helyen. Syme, a keményvonalas, párthű Syme azonban megtalálja a tökéletes témát és a reggeli győzelmi jelentést visszhangozza, kiemeli stratégiai jelentőségét. Úgy véli, hogy ez a siker megnyitja az utat Eurázsia végső legyőzéséhez, hogy immár békében építhessétek tovább az egész világra kiterjedően az AngSzoc rendszerét.

Buzgón helyeseltek, te is hozzáteszel néhány fotelforradalmi bölcsességet mobilitásról, tűzerőről meg a csapások mélységéről. Syme a szeme sarkából figyel, Ampleforth a saját belső világával van elfoglalva, te pedig Tillotsont figyeled. Egyáltalán nem tűnik lelkesnek, és amikor az AngSzoc világméretű, végső diadalát emlegetitek, árnyék suhan át az arcán. Ez bizony maga az arcbűn, ilyesmit minden rendes párttagnak jelenteni kell, hogy az érintett megkaphassa a szükséges „tájékoztatást” a megfelelő hatóságoktól.

🡢Ha úgy gondolod, itt a lehetőség, hogy jó pontokat szerezz magadnak, ami igazán rád fér a mai napon, akkor jelentsd Tillotson arcbűnét, és lapozz a 147-re!

🡢Ha úgy véled, hogy a közeli kollégáid feljelentgetése nem a te feladatod, lapozz a 88-ra!

9 – És – adod meg a kegyelemdöfést – Pirhoffer felügyelő üzeni, hogy ne hagyjam, hogy bárki szívózzon velem.

A felügyelő neve hat, a láthatóan megriadt katonák tanakodni kezdenek. Végül abban maradnak, hogy ha meghurcolnak és tévednek, akkor ők üthetik meg a bokájukat, akkor viszont senki sem fogja őket megdicsérni, ha joggal kasztliznak be, ezért inkább utadra engednek.

Ahogy elmennek, felsőbbrendű vigyorod leolvad az arcodról, kiver a víz. Ennek akár rossz vége is lehetett volna! Szinte biztos vagy benne, hogy másodszor nem úsznál meg egy ilyen helyzetet. Egy lépcső vezet lefelé, annak a korlátjába kapaszkodsz, amíg elmúlik a pánik.

🡢Ha meggondolod magad, és visszatérnél a karbantartókhoz, lapozz a 327-re!

🡢Ha továbbmennél, lapozz a 17-re!

10 A rugalmas, feszes léptek, a kissé macskaszerű járás önmagában is gyönyörűséggel tölt el. Az overallt arra tervezték, hogy eltüntessen minden nőiességet, ormótlan egyenruhába borítva feledtesse az idomokat az elvtársakkal. Mégis, most mintha átlátnál a durva kék szöveten, sejteni véled bokájának, combjának és vádlijának ívét. Érzed ugyanakkor, hogy ez a követősdi nem tarthat túl sokáig, bármikor belefuthatsz ismerősökbe, vagy csak egyszerűen kiszúrhatja valaki a mesterkedésedet. Gyűjtöd a bátorságot, hogy leküzdd azt a néhány lépés távolságot, amikor egy sarkon befordulva ő kínálja tálcán a megoldást. Egyszerűen csak lehajolva, cipőkötést mímelve egyhelyben marad, te pedig abbéli igyekezetedben, hogy nehogy elveszítsd szem elől, meglehetősen nagy sebességgel belerongyolsz. Megtántorodik, erre természetes mozdulattal kapsz utána – ez aligha kelt gyanút – és segítesz neki talpon maradni. Hangos hálálkodásába rejti csendben elmormolt szavait:

– Holnap. Főtér, munka után.

Sarkon fordul és elvonul. A találkozás összejött, és további instrukciókat is kaptál, igaz, némileg homályos és zavarba ejtő instrukciókat. Rejtély, hogy mire gondolt, amikor főteret emlegetett; kimondottan ilyen köztér nincs. Több nagy központi teret is építettek vagy átépítettek az utóbbi időben a forradalom dicsőségére.

🡢Ha szerinted a Gyűlölet-parkban vár rád, akkor lapozz a 315-re!

🡢Ha az újonnan megnyitott Dicsőség-kert lehet a befutó, akkor lapozz a 80-ra!

🡢Ha ez nem lehet más, csak a Győzelem tér, akkor lapozz a 131-re!

TARTALOM

Kedves Olvasó!

Kettő meg kettő

A Belső Párt

Önkéntesmunkán

Öt: a 101-es szoba

Újbeszél

1984. Újbeszél Szótár

Emmanuel Goldstein: Az oligarchikus kollektivizmus elmélete és gyakorlata

Felhasznált betűtípusok

Bungee – SIL Open Font License

IM Fell English – SIL Open Font License

Mooli – SIL Open Font License

Noto Sans Symbols 2 – SIL Open Font License

Noto Serif – Apache License 2.0

Source Serif 4 – SIL Open Font License