AMTAK E-KÖNYVEK

Móra Ferenc

Csalavári Csalavér újabb kalandjai

AMTAK Bt, 2023

Cop. AMTAK Bt, 2023

Sorozatszerkesztő: Varsányi József

Grafikai tervező: Vári Gabriella

ISBN 978-615-6549-49-5

Kiadó: AMTAK Bt, 2040 Budaörs, Semmelweis u. 6/B

+36 20 218 6762 amtakbt@gmail.com www.amtak.hu

Látogasson el megújult honlapunkra, ahol rengeteg új kiadvány várja nagy árkedvezményekkel!

Próbálja ki pendrive-könyveinket is! Minek rakná tele lakását zsúfolt könyvespolcokkal, ha egy albumban elfér egy teljes könyvszekrény anyaga? Bármikor elővehető, könnyen kezelhető, és nem foglalja a tárhelyét sem. Kiadónktól rendelve egységesen 2.500 Ft/db, amin elfér többezer oldal, és az ár tartalmazza a postaköltséget is.

Készült: AMTAK Bt, Budaörs

Csalavári Csalavér újabb kalandjai

Tartalom

Csalavári Csalavér újabb kalandjai

Ki volt a csizmában

Ki volt a csizmában?

Az udvari futár

A követek

Vak vezet világtalant

A bárányok királya

Ki volt a csizmában

A harangvirágok éppen delet harangoztak az erdőben, mikor Csalavér anyó az asztalra tette a pecsenyéstálat és szíves szeretettel ebédhez tessékelte a familiát.

- Tessék, egyék, nem lesz egyéb!

Csalavér apó éppen a vadludak érkezését kereste a menetrendben, de a tál koppanására egyszerre fölugrott a lócáról. Különösen mikor a verébpecsenye szaga megcsiklandozta az orrát.

- Jobb ma egy veréb, mint holnap egy vadlúd, - mondta bölcs megfontolással és belekapott a tálba.

Csalarózsika meg éppen kézimunkázott, tudniillik legyet fogdosott a szorgalmas kis kezeivel, de mivel nagyon szófogadó kis teremtés volt, ő se kérette magát, hanem szintén belekapott a tálba.

Meg is karmolták egymást az apókájával, vissza is rántották a kezüket mind a ketten.

Hiszen ebben a tálban nincsen semmi se! - fintorgatta az orrát Csalarózsika.

- Nincsen, - meresztgette a szemét Csalavér anyó. - Pedig olyan kövér sült veréb volt benne az elébb, hogy beillett volna csirkének. Bizonyosan elrepült, míg beértem vele a konyhából.

- Repülni csak a sült galambok szoktak, - mondta nyugodtan Csalavér apó s megcibálta egy kicsit anyónak a főkötőjét. - Gondolkozz csak egy kicsit, hogy hova tetted a sült verebet!

Csalavér apó tudta már tapasztalásból, hogy anyókának néha rossz az emlékező tehetsége s olyankor mindig használ neki, ha megrángatják a fülét.

Most is használt, mert anyó egyszerre a kötője zsebéhez kapott és kirántotta belőle a sült verebet.

- Lám, lám, - hebegte egy kicsit megzavarodva, - tévedésből az almárium kulcs helyett ezt tettem a zsebembe.

- Se baj, csakhogy a szádba nem tetted, öregem, - békült meg Csalavér s nyújtotta a kezét a verébért.

Anyón azonban egyszerre erőt vett az anyai szeretet. Mindjárt eszébe jutott neki Cselefendi, mihelyt a verebet elő kellett adni s úgy elfakadt sírva, hogy magához kellett szorítani a verebet bánatában.

- Hát már meg kit siratsz? - hajolt hozzá gyengéden Csalavér.

- Cselefendit siratoho-hom, - högyögte Csalavér anyó.

- Úgyan mit siratsz a gézengúzon?

- Azt, hogy ő malacpecsenyében duskálódik, nekünk meg hármunknak van egy verebünk, - jajveszékelte a szerető anya.

- Micsoda? - ugrott fel Csalavér. - Malacot eszik? De azt már nem engedem, hogy egymaga rontsa el a gyomrát az a lurkó? Ott már én is ott akarok lenni!

Azzal felrántotta a bocskorát és loholt ki a házból, Anyó is szaladt volna utána, de a verebet se akarta ott hagyni. Körülnézett, hogy hova tehetné, ahol a Csalarózsika körme közé nem kerülne. Volt a szobában egy százfiókos almárium, odaállitotta elejbe a rókakisasszonyt.

- Nyúlj föl csak ennek a tetejére, gyenge libamájam!

Gyenge libamájam nagyot ágaskodott, de bizony közel se járt az almárium tetejéhez.

- Nézzem csak, hátha székre állsz, föléred-e?

Nem érte biz azt, akárhogy gebeszkedett. Arra aztán megnyugodott a gondos háziasszony és föltette a verébpecsenyét a szekrény tetejére.

- No, innen lentről szagolgathatod, - veregette meg a rókakislány pofikáját, aztán szaladt ő is Cselefendit keresni.

De hiszen nem esett Csalarózsika a fejelágyára. Anyóka még a kapuig se ért, mikor ő már útban volt a veréb felé.

- Ha nincs létra, csinálok én magamnak, - mosolygott pajkosan, azzal egymásután kihuzgálta a szekrényfiókokat, egyikből belépett a másikba s nem telt bele egy rigórikkantásnyi idő, már akkor fönt volt a szekrény tetején és elropogtatta a verebecskét. Akkor aztán ő is a tenyerébe szedte a lábát és nyargalt a többiek után a kis bátyját megkeresni.

Szerteszéjjel elszórt szarkatollak mutatták a derék familiának a rókafiú útját. Nagynehezen őt magát is megtalálták bent az erdők sűrűjében, de alig ismertek rá, úgy neki volt szilajodva. Két öreg tölgyfa közt ugrált ész nélkül s hol az egyikbe, hol a másikba ütötte bele a fejét. De nem mókából ám, hanem borzasztó komolyan. Föl is volt már dagadva úgy, hogy a füle is alig látszott.

- Hát te mit csinálsz, te tökfilkó? - csapta össze a kezét Csalavér.

- Töröm a fejemet, - nyögte Cselefendi, s megint úgy odakoppantotta, a buksiját, a fához, hogy csakúgy rengett bele.

- Jaj, ez nagyon jó lehet! - tapsikolt Csalarózsika. Azt hitte a bolondos, hogy ez valami mulatságos új játék, azért ő is kosfejet ütött a fával. Meg is tapogatta mindjárt a feje búbját és azt mondta, hogy ez egy cseppet se jó.

- Nem, ez nem jó, - nyögte Cselefendi is és csúful össze-vissza vert fejecskéjét az anyó ölébe nyugtatta egy kicsit, mert érezte a kötőn a sült veréb szagát. Anyó pedig gyengéden orron csókolta a fiút, de hogy nem érzett rajta malacszagot, egyszerre elhidegedett tőle.

- Mi van a malaccal? - nézett rá szigorúan.

- Jaj, ha én azt tudnám! - óbégatott Cselefendi. - Éppen azon törtem a fejemet, hogy hogy szaladhatott ki a számból!

- No, azért inkább én töröm a fejedet! - futotta el Csalavért a pulykaméreg. - Mi lesz belőled, te erdő szégyene, ha még a szádból is kiszalajtod a malacot? Már látom, hogy hiába tanúltad ki a rókaiskolát!

- Hiszen az volt a baj, hogy most is tanulni akartam, - visított Cselefendi, ahogy az apó ökle kopogott a fején. - Éppen itt a fa tövében kaptam el a malackának a farkát s még a fogammal is belekapaszkodtam, hogy szorosabban tartsam.

Erre a malacka azt mondta, hogy »ui, ui.« Miért csúfolódol te én velem, malacka, - kérdeztem erre tőle. - Azért, azt mondja, hogy róka fiú létedre még most se tudod, hogy fogják a malacot. Erre én megszégyeltem magamat és megkérdeztem tőle, hogy megtanítana-e rá. Meg ő, azt mondja, nagyon szivesen. Tudja azt erdő, mező, hogy nem farkánál, hanem orránál fogva kell fogni a malacot. No ezt is köszönöm, mondom én erre, majd megmutatom én mindjárt, hogy mit tudok én. Azzal eleresztem a malackának a farkát, hogy majd az orrába ragadok bele, - hát egyszerre csak nagyot dördül az ég, de akkorát ám, hogy be kellett húnyni a szemem s mire kinyitottam, híre-hamva se volt a malacnak.

- Álmodtad te ezt, Cselefendi, - vigyorodott el Csalarózsika. - Én is hallottam volna azt a nagy égzengést, ha igaz lett volna. De egész nap olyan tiszta volt az ég, mint egy tisztára nyalt tepsi.

- A malacot is álmodtad, - mondta szomorúan Csalavér anyó. - Kár, hogy csak a farkával álmodtál. Jóravaló róka mindig a combjával álmodik a malacnak.