Parti Nagy Lajos

Sárbogárdi Jolán:
A test angyala

– részlet –

Harmadik, elektronikus kiadás
(Első kiadás: Pécs, Jelenkor, 1997)

© Parti Nagy Lajos, 2000

Margittay Edina még soha nem volt egymáséi.

Dacára ezen a verőfényes, kora őszi reggelen kisportolt léptekkel haladt el az épületek övezte Váci utcán, melyen szerette a meg-megismétlődő metró és autó tülkölést nagyon, a felhangzó arab’s és székely nyelvet, valamint az Air-kondícionálások hűvösében ejtőző Romániai Nénikék tarka forgatagát. Kedvenc utcája volt!

Már kislány korában is kimondott bizsergést érzett, amikor édesanyjával végig sétáltak azon a jó nevű Magyar Költőről elnevezett tér irányába, ahol a Vörösmarthy Gerbaudban „kiruccanva” süteményt fogyasszanak. Az omlós parfék, valamint Rigó Jancsi-k mély íze máig is ott volt szájában és ajkán. Sajnos, kedves édesapja ritkán tarthatott velük kiruccanáskor gyakori elfoglaltsága, és rengeteg külföldi kiküldetései miatt, ami mindmáig csendes szomorúsággal töltötte el.

Istenem, hol van már a röpke gyermekkor! Dr. Margittay Andor jelen esetben is Bonbayban tartózkodott a kiküldetésén.

A haladó Edina nem bámészkodhatott szanaszéjjel, mert sietnie kellett az új munkahelyére, melyen DR. Havas Tamás Üzleti-Manager megkövetelte a pontos munkakezdést, a 8 óra nulla hát. De a lábát szedő modern leánynak ez nem is esett nehezére, hiszen szerette a munkáját egyetemben annak minden „buktatójával”.

A kis „kollektíva” is hamar befogadta Edina személyiségét. Mondotta is DR. Havas Tamás a teremtés édesanyjának egy esetben, akit még előző munkahelyükről ismert, hogy ez az ő kis „jobbkeze” főzi a legjobb titkárnői kávét Hungimpónknál, mi több, ha jövőre fölveszik Külker Főiskolára, végzése után legprimább üzletkötőnk egyike lehet, mert van érzéke. Úgyhogy fel a fejjel sikertelen felvételi dacára, mert még sok szépet rejteget számára az élet marsallbotja!…

Edina lopva rámosolygott az utca színfoltjára, az idős hegedűs Bácsira, aki ma oly’ szokatlanul korán kezdte szép zeneszámait, s a „nyűtt vonót”, miközben barna bőrén és ráncain huncutul csillogott a reggeli napfény, és kopott, ám patyolat tiszta ruházatán nemkülömben.

Eközben szerencsésen megérkezett és belépett.

Midőn belépett a Hungimpo csupaüveg és fotocella ajtaján, titokban megnézte magát azon. 18,5 éves, csinos, sőt feltűnően szép, kultúrált fiatal lány nézett vissza rá, kinek aranyszőke haja laza csigákban a há-tát, továbbá blézerét csapkodta szakadatlan. Hosszúdadú, szabályos arca „make up”-ot csak hírből ismert. „Egy fiatal leány úgy szép, ahogyan az Isten őtet megteremtette.” Mondotta több ízben a nagymamája, amivel Edina egyet is értett vele.

– Jó reggelt kívánok, Géza Bácsi! –

Köszöntötte eközben az idős, ám kedves portás Bácsit.

– Csókolom, kislányom. –

Viszonozta a portás Bácsi habozás nélkül, és rámosolygott a teremtésre mosolyogva. Majd hosszan nézett utána, midőn karcsú alakja és könnyű cipőkbe bújtatott mindkét lába felhágott az éppen felfelé haladó páternoszterre.

Az utazás befejeztével ügyesen kiszökelt onnan, nehogy baja essen véletlen. A szép, pálmafáktóli folyosón „kifújta” magát, és lopva szemügyre vette órája kvarcát, majd szaporázásba kezdett…

Margittay Edina alighogy lerakta könnyű kabátját, valamint egyebeket és táskát a napfény koszorúzta Marketing-irodában, máris nyílt a szépen párnázott ajtó, és Edina DR. Havas Tamás ajtóni kilépésére lett figyelmes, kinek 35-36 év körüli kisportolt alakját rásímúló divatos öltöny fedte kiegészítőkkel.

– Jó Reggelt kívánok, kezit-csókolom, Edina! Olyan pontosak vagyunk, ahogy a Csillag ragyog az égen. Persze, csak úgy érdemes! –

Tréfálkozott a férfi kedélyesen.

– Jó reggelt, Tamás! –

Dobta vissza a találkozás fonalát a lány, mire nevetésbe torkollottak mindaketten, ami nem volt ritkaság. Igazi Munkatársi viszony volt közöttük, „évődő” és pajtáskodó, mely azonban egy pillanatra sem lépte át a jóízlés vagy modor határait.

Sosem mondták például egymásnak, hogy proli, meg hülye, meg k…va, meg „teszemazt”, csaj, és még borsosabb satöbbik… Vagy kétértelműség Főnök-férfi részéről, illetve meglesés vagy zaklatás öltözőtükörben, és „ragadós” ajánlatok, mint egysmás Helyen sajnos, sőt „szekirozás”!

Sosem! Hanem ehelyett kedvesen és tartalmasan társalogtak a munka „dandárja” szüneteiben érdeklődésük köreiről.

Nem úgy, mint ma!

Mert ma a komoly arcú Marketing-Manager már a „kezdet kezdetén” homlokráncba kezdett, s munkaügyi kéréssel állt elő, hogy vajjon Edinának két db. pár soros, de német nyelvű levelet kellett kifogástalanul legépelnie gyors tempóban, hogy hamar Karl-Marx-Stadtba érjenek, amit meg is tett zokszó nélkül.

Hamarosan a férfi lendületes kézírásával alákanyarította a DR. Havas Tamás nevet a levélre alapos átfutás után, majd megkérte azt postázóba továbbítani soron kívül.

– Hohó, de azért a kávét előbb tessék szíves megfőzni, kérem!!! –

Visszakozta a férfi a pattanó leánynak tréfásan könyörögve, és enyhítve mindegy, az expressz levelek feszültségét.

– Összefutó számban szinte érzem már az Ön forró feketéjének zamatos ízeit, melynek behozását követően 11 háig nem vagyok itt senkinek. –

Tette hozzá DR. Havas Tamás, majd fütyörészőleg becsukta irodájának párnázott ajtaját odai belépése után.

Ekkor sürgés-forgásával Ilonka néni tűnt fel a „színen”, a kedves hívatalsegéd, aki gyorsan felismerte a helyzetet, és megigazítva ezüstös kontyát kicsattanó, pirospozsgás feje felett, így szólt dévaj módon.

– Ejnye, az Angyalát, hát mért a „forró fekete” kell ennek a „fiatalembernek”, amikor itt van néki egy „jó kis” szőke…?! –

Edina mélyen, a nyaka végéig elpirult, bár többször hallotta már a szókimondó Ilonka nénitől a kétértelmű tréfát. De nem haragudott, hanem köszöntötte a vicces, idős személyt, akire egyszerűen nem lehetett haragudni.

– Szervusz, kislányom. Hej, ahogy így elnézlek sürgés-forgásodban, bizony, látom, beh’ elszaladt az idő, ahhoz képest különösen, amikor még nálatok takarítottam annó dacumál térdemen lovagoltatva. –

Mondta és kedves hitetlenkedéssel az asztalra csapott.

Edina valóban kislány korától személyesen ismerte ezt a nénit, hisz sokáig Ilonka néni takarította hetente egyszer ki nekik a takaros Benczúr Gyula utcai Otthont, mert édesanyja vezető beosztású lett Színesfém Kutató Intézetben, és teendője mellett nem tudott fokozottan helytállni a háztartás terén, Edina pedig az iskola, a Tenisz-, és a Német-órák, plusz intenzív Angol tanfolyam, továbbá ritmikus sportgimnasztikája folytán nem tudott e tárgyban segíteni.

– Máig is de jó, hogy Ilonka néni szinte fényt hozott az életünkbe kitörő kedélye által, és bizony, hogy hej’ nagyon örvendtem, midőn első munkanapomon Hivatalsegédként Hungimpóban kifejezetten Ilonka nénit pillantottam meg, ami a Sors véletlene, hisz oly sokan mások is lehettek volna itt hivatalsegédek. –

Fogalmazott Edina ellágyultan.

– Úgy bizony, Kislányom, kicsi a világ, sóhajtotta az érett korú asszony, de félre a pletykával, készítsd össze „rögvest” az általad imént gépelt német, s más nyelvű levelezést, mellyel sietnem kell póstázónkba tüstént. –

Mondta melegen mosolyogva, majd fájós lábát tapogatva elsietett.

Hosszan nézett utána.

Telt-múlt az idő, melyet a Hungimpo lázas zajai, valamint a Váci utca felhallatszása övezett. Egyik telefon és fax a másikat érte, melyek között a beállt csöndben Edina lazított kicsit a munkatempón. Miközben kisportolt, rövid körmű ujjaival a kávét kavargatta, gondolatai támadtak. Ebbe’ többször el is pirult, pedig nem volt pirulós még intimebb gondolatok hatására sem.

Egyszercsak az ízléses fehér falon, a Hungalu naptár mellett, megpillantott egy Katicabogarat. A kis bogár épp kicsinyeihez készült repülni, mikor Edina ruganyos, és fapapucsának lépteivel odaszaladt. Ujja hegyére ültette a kis Magyar Jószágot, majd dudorászva az ablakhoz indult, hiszen fiatal volt az egészségtől, nem hiába „ímádta” a friss levegőt.

Menet közben kedves Nagyszülei jutottak eszébe. A Szentdiófáson eltöltött nyarak, a „nagyija” fennséges rétesei, mely gyengéje sajnos… Valamint „papi” kackiás bajúsza, midőn kapáját megpedrése közben a küszöbre teszi. El is határozta ezért, hogy nem hanyagolja őket tovább, hanem ellenkezőleg.

– Bizony, Katicabogárka, amint a megfeszített készülés a Külkereskedelmi felvételire engedi „becsszó”, leutazom hozzájuk. –

Mondta a kis testű állatnak félhangosan.

Az ablakhoz érve kinyitotta a hatalmas, csupaüveg ablakot. Szép ovális arcát meglebbentette a langyos őszi huzat. Amint kis beszélgetőtársát kidobta, maga is kinézett azon. Balra a Lánchíd karcsú ivét pillantotta meg, háttérben a Halászbástya s Hilton impozáns épülettömbjével, jobbra a Tihanyi Apátság két karcsú tornya volt látható. E kettőt a Rózsa-domb merész íve kötötte össze, valamint a Margit-híd s Sziget lágyan susogó lombja, melyet madarak „csicsergése” tett változatossá.

Épp nagyot szippantott a Természetből, mikor távolabbra, a Bazilika kupoláján csillámló nap tüzére tévedt önkéntelen tekintete, melynek közelében édesapja egy régi barátja s harcostársa lakott, akikkel szülei rendszeres kapcsolatot ápoltak, ha idejük, és a kutatásuk engedte.

Fájdalmas emlék fűzte a szép épülethez…

Fenti Bártfayéknál ismerkedett meg fiúkkal, Zsolttal, ki nyurga „műegyetemista” hallgató volt. Edina akkor járt 3-ba, és kamasz-szerelem lobbant fel közöttük váratlan erővel, ennélfogva sokat kószáltak a Városmajorban, ahol megbeszélték olvasmányélményeiket vagy csak egymás kezét fogva szaladtak le-fel az őszi avarban…

Ez most elemi erővel futott át Margittay Edina fején, és szinte megszédült tőle, s a nyitott ablakban csak lélekjelenlétének köszönhette elmúltát. Megrohanta a nosztalgia, melynek során „Zsolt” először csókolta meg száját és ajkát a sajátjával, ennélfogva mélyen elpirult s hirtelen gyors egymásutánban levegőt kellett vennie…

A későbbiekben többször „csókolództak” a megengedett határok között, és amint a fiú azokat titkon átlépte, Edina megálljt kiálltott „jelenségnek”! Szelíden korholni kezdte a másikat, és ettől máris elmúlt.

Sajnos néhány futó „alkalom” után ráébredtek, hogy érdeklődési körük a szükségesnél jobban eltér, valamint Bártfay Zsolt szeretné „komolyabbá” tenné a kapcsolatot nem jó irányban. Horibile tolakodástól sem riad vissza kissé. Egy ilyen alkalommal a leány fájón tudtára adta a másiknak, hogy váljunk el csendben! A fiú belenyugvóan sóhajtott, s nem emelt akadályt…

Különben is az Amerikai Egyesült Államokba távozott, mert szüleit kiküldetésbe szólította az élet és ott folytatta tanulmányait.

Éppen idáig jutott gondolatai láncszemében, mikor a kis Katicabogárka leért a Váci utca napfényes díszkövezetére, ám nem ütötte meg magát. Edina közepeset sóhajtott, de nem engedett szabad folyást emlékei megrohanásának munkaidőben, hanem gépéhez ült és vidáman ütni kezdte, mit sokáig nem szakított meg semmi egy telefon kivételével…

– Halló?! –

Mondta beleszólva.

– Jónapot! Itt DR. Havas Tamásné vagyok, valamint a férjemmel akarok beszélni. –

Hallotta Edina a kagylóból a határozott, ám kulturált női hangot.

– Jónapot kívánok, sajnos a Tamás… azaz… elnézést… DR. Havas úr jelen pillanatban házon kívül van. –

Replikázott a másik, de bár ne tette volna!

– Úgy??? Tehát maga az új kis „titkárnő”, ha be nem is mutatkozik…?! Szóval a „Tamás” házonkívül van? Akkor kapcsoljon be hozzá gyorsan, „kisaranyoskám”, és tanúlja meg, maga is, meg a „Tamás” is, hogy nekem mindig házon belül van!!! –

Hangzott gúnyos éllel!

Edina reszketeg kézzel leforrázva nyomta meg az átkapcsoló gombot, és csak több, mint fél óra múltával nyugodott meg, midőn DR. Havas Tamás kihaladt a szobájából, de nem volt mogorva jellegű, noha Edina tapintatosan észrevette a felhős redőket a férfihomlok mögött – családi gondok nyomán…

Később, régi szokása szerint, tépelődni kezdett ezen az eseten, mert mindig nagyon megviselte, ha igaztalanul gyanúba keverték, ez náluk oda haza nem volt precedens, ezért keserű szájízt hagyott egész testében, mely ebéd időig sem múlt el nyomtalanul. Még az sem változtatott rajta jelentősen, hogy „Juliska” néni, a konyhai alkalmazott a legszebbre sült lekváros „táskát” helyezte Edina tányérjába desszertnek, akiről időközben kiderült, hogy szintén Édesapja nyugat-dunántúli szülővárosából származott és felnőtt ismerősük.

Ahogy Margittay Edina hangulatos és zsúfolt vállalati ebédlőjükben az omlós „lekváros táska” fogyasztásához látott, mély férfihang riasztotta fel csapongó gondolatait könnye fátyolán át.

– Jónapot kívánok! Szabad ez az ülőhely?

– Hogyne… Szabad… Természetesen… –

Rebegte Edina egy leharapott falatjával éppen a szájában, mely előtt tartotta a többit, és emiatt a kijövő beszédhangok hatására, egy kis porcukor illetlenül lefújódott a „táskájáról”.

Egyik baj a másikat érte, gondolta fejcsóválva.

De a férfi lehelyezte a csillogó fémtálcát és az előbbi afférról tudomást sem véve, gondosan leült. Edina elpiruló szégyenében alig mert felpillantani. Úgy érezte, a férfi merőn’ nézi őt, bár nem fikszírozva. Ám amikor felpillantott nagyot csalódott, mert a Másik tányérjára „temetkezve” kanalazta a frankfurti levest.

Izlésesre nyírt barnahajú, magas, kisportolt arcú, 30 évesnél nem nagyobb korú volt az illető egyenes orral. Kigombolt zakója mögött elegáns beige-színű ing lapult, és jól szabott nyakkendő. Rövid tincsei közt egy-egy ősz szál kunkorodott meg-megcsillanva, melyek idősebbé tették koránál.

Szemét a rakott káposztába méllyesztve evett.

Edina sikertelenül próbált viszazökkenni a gondolataiban, de önfegyelme ellenére folyton föl kellett néznie, mint a mágnes, hogy szinte fájt. Mivel remegésében fölállni nem mert, apránként beosztotta a fogyó lekváros süteményt, hogy tovább tartson felzaklatottságánál.

Nem így a férfi, ki nem illetlenül de „gyorsan” fogyasztott, s miután végzett a kifogástalanul ízletes „Dorozsmai rakott káposztával”, mit Edina talán kevésbé szeretett, és a szalvéta-használattal, energikusan felállt.

– Kezit csókolom! Köszönöm, hogy helyt adott!! –

Mondta egyszerű, nyílt tekintettel és a tálcával a kezében eltávozott.

– V… V… Viszont… Látásra…! –

Rebegte Edina és kisvártatva maga is úgy tett… … …

Magvető
Könyvkiadó és kereskedelmi Kft.
www.magveto.hu
www.facebook.com/magveto
magveto.kiado@lira.hu
Felelős kiadó Dávid Anna

Felelős szerkesztő Schmal Alexandra
Szerkesztette Boldizsár Ildikó
Korrektor Balogh Emerencia
Művészeti vezető Pintér József
Műszaki vezető Takács Klári

Elektronikus verzió
eKönyv Magyarország Kft., 2023
www.ekonyv.hu
Elektronikus könyv Nagy Lajos

ISBN 978 963 142 784 4

Felhasznált betűtípus:
Noto Serif – SIL Open Font Licence