VANESSA MARIN

és XANDER MARIN

SEX TALKS

Beszélgess vele, hogy jó legyen

A mű eredeti címe: Sex Talks

© 2023 by Vanessa Marin

Magyar kiadás © Central Kiadói Csoport, 2023

Magyar fordítás © Dávid-Goitein Zsófia, 2022

Minden jog fenntartva.

A jogtulajdonos engedélye nélkül a műből

részlet sem közölhető.

ISBN 978-963-614-197-4 (papír)

ISBN 978-963-614-198-1 (epub)

Megjelent a Central Kiadói Csoport gondozásában,

2023-ban

Felelős kiadó: Szemere Gabriella

www.animuscentral.hu

Az 1795-ben alapított

Magyar Könyvkiadók és Könyvterjesztők

Egyesülésének tagja

Szerkesztette: Nichs Andrea

Felelős szerkesztő: Peiker Éva

Korrektor: Ligeti Szilvia

Borítóterv: Patrick Sullivan

Borítóillusztráció: Ben Wiseman

Magyar borító: Tabák Miklós

E-book: Scriptor Kft.

A könyv a szerző véleményét és javaslatait tartalmazza. Célja, hogy segítséget nyújtson, és kellő információval szolgáljon a témában. A szerző és a kiadó nem hivatott orvosi, egészségügyi vagy más szakterületet érintő segítségnyújtásra. Mielőtt az olvasó a könyv alapján diagnosztizálná saját élethelyzetét, és alkalmazná a szerző által leírtakat, javasoljuk, hogy konzultáljon orvossal, egészségügyi szakemberrel, vagy más egyéb területen tevékenykedő, de a témában kompetens személlyel!

A szerző és a kiadó nem vállal felelősséget az esetleges károkért, veszteségekért, személyes problémákért, amelyek közvetlenül vagy közvetve a könyvben foglaltak alkalmazásából erednek.

Néhány szereplő nevét és karakterét megváltoztattuk. A párbeszédek egy részét átfogalmaztuk.

Ez a könyv neked szól,

ha már vetted a bátorságot,

és belelapoztál.

BEVEZETŐ

– Nem is tudom, mit mondjak.

Az első párterápiás foglalkozás nem kezdődött túl jól. Eleve hatalmas erőfeszítésembe került, hogy a barátomat, Xandert rávegyem, jöjjön el velem. Az igazat megvallva én sem repestem a boldogságtól, hogy ott lehetek. Egyikünk sem akarta beismerni, hogy gond van a párkapcsolatunkkal, és az sem motivált minket túlságosan, hogy óránként kétszáz dollárt kell fizetnünk a terápiáért. Gyorsan kiszámoltam, hogy percenként négy dollárért ülök szemben egy vadidegennel a kényelmetlen, San Franciscó-i rendelőben, miközben azt sem tudom, hogyan kezdjem. Átkoztam magam, amiért nem voltam képes a találkozó előtt átgondolni, mit is akarok mondani.

Természetesen a szexuális életünkről szerettem volna beszélni. Csakhogy képtelen voltam szavakba önteni, mi történik a hálószobában, ugyanis folyton azon gondolkodtam, hogyan jutottunk idáig Xanderrel.

Pedig az elején minden olyan könnyűnek látszott. Amikor először találkoztunk, hat órát töltöttünk együtt, de akár tizenkettőt is bevállaltam volna. Mindennap szeretkeztünk. Volt, hogy a nap folyamán többször is. Xandert már az is felizgatta, ha a fejem fölé nyújtottam a karom. Minden porcikám bizsergett, ha csak rám kacsintott. Olyannyira megvolt köztünk a kémia, hogy tudtam, Xander az én emberem.

De néhány év múlva minden megváltozott. Nem tudom megmondani, mikor öleltük egymást akár csak tized olyan lelkesen, mint régen. Nem szeretkeztünk olyan gyakran, de ha mégis, kiábrándító volt. Többet vártam Xandertől, de nem tudtam pontosan megfogalmazni, mit értek ezalatt. Azon vettem észre magam, hogy egyre szégyenlősebb vagyok előtte. Mintha a fizikai intimitáshoz szégyenérzet társult volna. Titokban tettem néhány próbát. Vajon észreveszi, ha meztelenül kilépek a zuhany alól, és csöpög rólam a víz? Vajon mikor kezdeményez szexet magától? Azt tudom, hogy lelki társként verhetetlen, de amikor magányos voltam, időnként felmerült bennem a kérdés: vajon létezik olyan ember a nagyvilágban, aki jobban illik hozzám?

Annak ellenére, hogy végtelenül szomorú felismerés volt, semmi különleges nincs a történetünkben. Mi több, ijesztően gyakori ez a jelenség. A legtöbb pár, amelyik régóta együtt van, azt fogja mondani, hogy jó ideje kialudt a szikra. Szinte várjuk, hogy ez megtörténjen, aztán teljesen összezavarodunk, amikor tényleg bekövetkezik.

Mégis hogyan és miért vált ilyen bonyolulttá a szex? Miért olyan nehéz róla beszélni még a szeretett emberrel is? Miért tartod fontosnak elolvasni ezt a könyvet?

Miért mondják az emberek, hogy nehéz a szexről beszélni?

A következő kérdést tettük fel az Instagram-közösségünk tagjainak: Mi tart vissza attól, hogy beszélj a szexről a partnereddel?

Íme néhány válasz a sok közül:

„Nem akarom megsérteni az érzéseit.”

„Nem akarom, hogy kínos legyen neki, vagy nekem.”

„Hülyének érzem magam. Félénk és szégyenlős vagyok. Számomra az egész téma tabu.”

„Nem akarom teljesen kiadni magam.”

„El kéne ismernem, hogy megjátszottam magam.”

„Nem tudom, mit akarok. Csak azt tudom, hogy azt nem, amit a partnerem csinál.”

„A párom szerint nem beszélni kell róla, hanem csinálni, és kész.”

„Félek az elutasítástól.”

„Nem akarom, hogy követelőzőnek vagy önzőnek tartson.”

„Félek, hogy félreértene.”

„Zavarban vagyok, bár a párom könyörög, hogy lazítsak.”

„Nem akarom, hogy kényszert érezzen.”

„Nem akarok sebezhető lenni.”

„Félek a reakciójától.”

„Szégyenlős vagyok.”

„Muszáj tekintettel lennem az egójára. Nem akarom, hogy alkalmatlannak érezze magát.”

„Soha nem alkalmas az időpont.”

„Félek, hogy ítélkezni fog.”

„Nem akarom elszomorítani.”

„Mi soha nem beszélünk róla.”

Talán az első kérdés, amit érdemes lenne feltennünk: miért gondoljuk, hogy könnyű a szexről beszélni?

A család, a vallás, a kulturális háttér, a környezet, netán ezek elegye miatt az ember megtanulja, hogy a szex szégyellni való dolog. Van egy csomó szabály, amihez tartanunk kell magunkat, mert ha nem tesszük, garantáltan baj lesz. A szex mindig zárt ajtók mögött zajlik, nem beszélünk róla nyíltan.

Ha szerencséd volt, a „szexuális felvilágosításra” már nyolcadikban sor került. Ennek részét képezte, hogy folyamatosan nemi betegségekkel és a tinédzserterhességgel rémisztgettek. Arra viszont senki nem tanított meg, hogyan kérj udvariasan egy fenékpaskolást a partneredtől, vagy miként vezesd rá, hogy a csiklódat nem úgy kéne dörzsölgetnie, mint a kedvenc felsőjén lévő koszfoltot. Mi több, magáról a csiklóról sem beszéltek a „felvilágosításon”.

Valószínűleg nem láttál jó példát, sem példaképet a környezetedben. Jó, persze, az ember millió szexjelenetet lát a tévében és a moziban (a pornófilmekről nem beszélve), de fogadok, hogy egyetlen olyan jelenetet sem tudsz felidézni, ahol a szereplők értelmesen beszéltek volna arról, amit csinálnak. (Itt jelezném, hogy a Gengszter románc, amelyben J. Lo ad némi instrukciót Ben Afflecknek, nem számít.)

A szexről egyébként is úgy tartják, hogy csak megtörténik, és kész.

Nem mintha bármiről is könnyű lenne beszélni. Mégis hogyan szólj a partnerednek, hogy amit orális szex címén csinál, attól kifordul a gyomrod, viszont nem tudod megfogalmazni, mit tegyen helyette? Hogyan mondod meg az embernek, akit a világon a legjobban szeretsz, hogy annyira kiborít az anyasággal járó nyomás, hogy ordítani tudnál, ha bárki hozzád ér?

Ahogy visszagondolok a saját szexuális életemre és kommunikációmra, nem csoda, hogy a terapeutánál kötöttünk ki. Nálunk a „nagy beszélgetésre” a családom zöld kisteherautójában került sor, miután elindultunk a nagymamámtól. Anya apára nézett, aztán a visszapillantóból rám, végül odasúgta:

– Ha van bármi kérdésed a… tudod… a szexről… nyugodtan tedd fel!

Rengeteg kérdésem volt. Egy dollárban fogadtam Nickkel, az egyik barátommal a játszótéren a lányok „odalent lévő” lyukainak számát illetően. (Magabiztosan kettőt mondtam, így másnap kénytelen voltam odaadni neki a pénzt.) Tudni akartam, hogy a férfi használja-e a kezét, amikor a nőbe helyezi a péniszét, vagy a punci erős mágnesként szívja magába a hímtagot. Továbbra is úgy képzeltem a szexet, hogy a nő elalszik a férfin, és nem tudtam, mi ebben a jó.

Még tizenkét évesen is tisztán éreztem, amit a szüleim sugallni akartak: „Az isten szerelmére kérünk, ne kérdezz semmit a szexről!”

Éreztem, hogy zavarban vannak, és nagyon szemérmesek a témát illetően, így nekem is ez jutott osztályrészül.

Aztán találtam magamnak felvilágosító anyagot: a női magazinokat. Átlapoztam a színes oldalakat, és megtanultam, hogy a fizikai intimitás teszi boldoggá a férfiakat, úgyhogy mindig készen kell állnom a testi kontaktusra, de fontos, hogy ne essek túlzásba, mert a végén „ringyónak” fognak tartani.

Azt is megtudtam, hogy vannak bizonyos pozíciók, amelyeket kerülnöm kell, nehogy a partnerem lássa, hogy lóg hasam. Az is kiderült, hogy a tüsszentés felér egy kisebb orgazmussal, ezért azt javasolták, csempésszek a fickó közelébe egy csipet borsot, hogy még hamarabb elérjen a csúcsra. (Csak halkan jegyzem meg, hogy ez volt az eddigi legrosszabb, szexszel kapcsolatos tanács. Az én javaslatom: még véletlenül se tegyetek a partner orra alá borsot szex közben! És amúgy se!) Kicsit kétkedve fogadtam azt a jótanácsot is, miszerint tegyünk fánkot a férfi péniszére, és kéjesen rágcsáljuk le róla. De mégis ki vagyok én, hogy a magazinok bölcsességében kételkedjek?

A legfontosabb, ami kiderült számomra, hogy a szex nem az a dolog, amiről beszélni kell a partnerrel. Csak lepjem meg a fenti, felettébb kreatív praktikákkal, és ennyi.

Mondanom sem kell, számtalanszor kerültem kínos helyzetbe, amikor elkezdtem aktív szexuális életet élni. Tíz évig színleltem az orgazmust, mert képtelen voltam megmondani a partneremnek, mi esne jól. Nem volt jó a szex, mégsem mertem azt mondani, hogy ezt ne így vagy ne úgy csinálja.

Végül a terapeuta kanapéján találtam magam, és attól féltem, elveszítem életem szerelmét csak azért, mert nem tudom megfogalmazni, mire vágyom.

Közben végtelenül magányos voltam. Úgy éreztem, csak én szenvedek a szex miatt, főképp, hogy beszélni sem tudtam róla. Egy dolog biztos: a szégyenérzet elszigeteli az embert.

Évekkel később, miután magam is pszichoterapeuta lettem, és több ezer emberrel foglalkoztam, végre rájöttem, mi áll Xander, az én, és mindenki más nem megfelelő szexuális életének hátterében. Egyáltalán nem biztos, hogy már nincs meg az a bizonyos szikra. Inkább a kommunikáció hiányáról van szó. Évtizedes terapeutai tapasztalat mondatja velem, hogy nagyon sokszor érthető, és ami még fontosabb, orvosolható oka van annak, hogy trükközni kell a szex során. Csakhogy a legtöbben félnek beszélni a szexről, márpedig a kommunikáció hiánya lassan, de biztosan aláássa az intimitást.

Xander és én nagy utat tettünk meg, és ebben a könyvben megosztjuk a történetünket. Gyorsan elárulok egy titkot: eddig soha, egyetlen kapcsolatomban sem tudtam ilyen őszintén, gyakran, és nyíltan beszélni a szexről, mint Xanderrel. Olyan kapcsolatom sem volt, amelyben annyira bensőséges és kielégítő volt a szex, mint most. És nem hiszem, hogy ez a véletlen műve.

Ez a könyv erről szól: felfedjük a szex valódi természetét, segítünk megtervezni a kommunikáció legfontosabb lépéseit, amelyet minden párnak ajánlunk végiggondolni, ezenkívül bátorítunk, hogy nyisd ki a szád. (Természetesen azért, hogy beszélj!)

Az első részben jobban megismered önmagad, és adunk egy használati útmutatót is, amelyet megoszthatsz a partnereddel. A következő részben megmutatjuk, mi a kivételes szexuális élet öt alappillére: a felismerés, a kapcsolódás, a vágy, az élvezet és a felfedezés. Miután több ezer emberen teszteltem és finomítottam a saját kommunikációs technikámat, rájöttem, hogy ez az az öt terület, amely a legtöbb gondot okozza a pároknak.

Ezután bemutatunk néhány technikát, amelyek segítségével egy életen át fenntartható az a bizonyos szikra.

Megtanulhatod, hogyan kell udvariasan megkérni a partneredet olyasmire, amire mindig is vágytál. Gondolok itt például egy kiadós elfenekelésre. De azt is megtudod, hogyan teremthetsz olyan intim légkört, amiről korábban nem is gondoltad, hogy létezik.

Ez a könyv nem az újrahasznosított szexuális tanácsok gyűjteménye. Itt nem fogsz fütyire aggatott fánkkal találkozni! A Sex Talks inkább egyfajta paradigmaváltás. Olyan alapvető információkat adunk át a szexszel kapcsolatban, amelyeket nem tanítanak, egyúttal bemutatjuk a modern kori párkapcsolat dinamikáját. Illusztráljuk, hogyan tudod finoman, mégis hatékonyan megosztani partnereddel az észrevételeidet, ami által szintet léptek az intimitás területén, és visszataláltok egymáshoz. A végén rájössz, hogy vetkőzés nélkül is rengeteget tehetsz a szexuális életedért.

Az érem másik oldala Xanderrel: Helló!

Az én szemszögemet is megismerheted a témával kapcsolatban. „Beugrom”, hogy megosszam veled a tapasztalataimat, mert igencsak volt hová fejlődnöm a szex és a kommunikáció terén.

Amikor Vanessa és én először találkoztunk 2007-ben, arra gondoltam, milyen menő foglalkozása van. Ki ne akarna eldicsekedni a haverjainak, hogy a csaj, akivel randizik, foglalkozását tekintve szexuálterapeuta? Először kifejezetten érdekes volt elindulni Vanessával a szexuálterápia útján, de igencsak megijedtem, amikor felmerült, hogy alaposan magamba kell néznem e téren. Ez túlságosan kényes téma egy olyan fickó számára, aki „magabiztos”, és „pontosan tudja, mit csinál az ágyban”. (Legalábbis ilyennek szerettem volna látni magam.) Arról nem beszélve, hogy a szexuálterápia olyanoknak való, akiknek „tényleg gond van” a nemi életével.

Aztán évekkel később Vanessa és én is gondokkal küzdöttünk a szexualitás terén. Több mint hatvan órát dolgoztam egy héten. Szerettem volna csökkenteni a munkaórák számát, de úgy éreztem, tartozom a cégnek, miután kétszer is előléptettek, így nem maradt más választásom, mint igent mondani az új projektre. Az egyre növekvő stressz és a fizikai aktivitás hiánya úgy leamortizált, hogy amikor tükörbe néztem, alig ismertem magamra. Ha volt egy kevés szabadidőm, azt a kanapén elnyúlva, a tévé előtt akartam tölteni. Őszintén szólva fel sem tűnt, hogy csökkent a libidóm, amíg Vanessa finoman szóvá nem tette, hogy kevesebbet vagyunk együtt. Az akkor nagyon mélyen érintett. Mintha csődöt mondtam volna férfiként. Pedig olyan embernek tartottam magam, aki mindent megold, és nincs szüksége segítségre.

Miután hónapokig homokba dugtam a fejem, és próbáltam magam (és Vanessát) meggyőzni, hogy a dolgok jobbra fordulnak anélkül, hogy komolyan változtatnék az életemen, rájöttem, döntenem kell. Folytatom ezen az úton, és akkor elveszítem életem szerelmét, vagy beismerhetem, hogy ezt egyedül nem tudom megoldani, muszáj segítséget kérnem.

Félretettem a büszkeségem, és nekivágtam a terápiának. Lassan, de biztosan megtanultam figyelni a testemre, a vágyaimra, az érzelmeimre. Hagytam, hogy a kínosabb érzések is felszínre törjenek ahelyett, hogy csírájában elfojtanám őket. Meghúztam a határt a munka és a magánélet között, ezáltal csökkent rajtam a nyomás. Felhagytam az informatikai pályával, mert bár papíron jól hangzik, mégsem voltam vele boldog. Végül csatlakoztam Vanessához, és én lettem az online szexterápiás vállalkozás ügyvezetője.

Vanessa évekig könyörgött, hogy szerepeljek többet a közösségi médiában, és az általunk szervezett tanfolyamokon, én viszont meg voltam róla győződve, hogy nem tudok mit hozzátenni. Elvégre kit érdekel egy laikus véleménye a szexről és a kommunikációról? Szerencsére Vanessa folyamatosan biztatott, hogy osszak meg valami humorosat a kapcsolatunkról, így szép lassan rájöttem, hogy mégiscsak hasznomat vehetik az érdeklődök, hiszen más nézőpontból közelítem meg a témát. Én vagyok az a hétköznapi fickó, akinek nincs terapeuta végzettsége, viszont megvan a maga története. Én is szembesültem a nemi sztereotípiákkal, és számtalanszor elbizonytalanodtam, mégis sikerült ezen túllendülni, és érzelmi, párkapcsolati, valamint kommunikációs szinten fejlődni. A szexuális életem pedig úgy megváltozott, hogy magam is meglepődtem. Bebizonyítom, hogy a jó kommunikációhoz nem kell diploma vagy klinikai gyakorlat. Elég, ha nyitott és kellően elszánt vagy.

Amit a könyv tartogat

Avagy mire számíthatsz, ha velünk tartasz?

- A vesédbe látunk, és átérezzük a problémádat. „Jó ég, Vanessa! Bekameráztad a hálószobánkat? Pontosan ezt gondoltam/éreztem/tapasztaltam” – mondhatnád.

- Elengedsz minden szégyenérzetet, amit a hálószobában éreztél. Szeretném, hogy tudd, minden ember és minden pár küzd valamilyen szexuális problémával, beleértve Xandert és engem is!

- Jobban megérted a gátlásaidat, és nagyobb türelemmel kezeled őket.

- Nő az önbizalmad.

- Megtanulsz nevetni. A szex nem véresen komoly dolog! Egy kis nevetés segít, hogy a ruhánkkal együtt a gátlásainkat is levessük. (A nevetés jegyében megosztunk veled néhány vicces történetet.)

- Alig várod, hogy elindulj a csodás szex felé vezető úton.

Mire a könyv végére érsz, már nyugodtan és magabiztosan fogsz beszélni olyan dolgokról, amelyektől eddig fülig pirultál zavarodban. Spoiler: ennél sokkal többet nyersz. Az, hogy megtanulsz beszélni a szexről, nem csak a szexuális életedre lesz hatással. Az összes kapcsolatod – legyen az baráti, családi, vagy akár képzeletbeli – szintet lép. Jobban megismered önmagad, ezáltal mélyülnek az emberi kapcsolataid. Magabiztosan fejezed ki az igényeidet, a problémákat pedig úgy kezeled, mintha évtizedek óta járnál terápiára. Elhiszed, hogy neked is jár a szeretet, a tisztelet, a kapcsolódás lehetősége és az intimitás.

Xander és én végigkísérünk az úton, és bebizonyítjuk, hogy sokkal bátrabb és rátermettebb vagy, mint hiszed. Nagyon fontosnak tartjuk a beszélgetést, mert mi is a kommunikáció teljes hiányától jutottunk el a nagyszerűig. Kimondhatatlanul büszkék vagyunk rád, amiért veszed a bátorságot, és elolvasod a könyvet. Tudjuk, hogy képes vagy eljutni egy igazán tartalmas szexuális élethez, és megtisztelő számunkra, hogy a segítségedre lehetünk.

Kinek szól ez a könyv?

Amikor a Sex Talks című könyvet megírtuk, az volt a célunk, hogy minél szélesebb körben megismerjék az olvasók, legyen szó egyedülállókról, házaspárokról, vagy bármilyen kapcsolati formáról, bőrszínre, vallásra, gazdasági helyzetre, nemi identitásra, és bármiféle külsőségre való tekintet nélkül. Leginkább a cisznemű (röviden cisz) férfiak és nők kapcsolatát járjuk körbe, és nemsokára felfedjük, mi ennek az oka.

Számunkra a szex a szó legtágabb értelmében vett kifejezés: bármi, amit a testeddel teszel, és örömet okoz. Mindenkinek mást jelent, és másképp áll hozzá. Gyakran a szexet a közösülés szinonimájaként emlegetik, ami egyrészt heteronormatív (azt feltételezi, hogy minden ember heteroszexuális), másrészt erős nyomást gyakorol a férfi-női páros tagjaira. (A negyedik beszélgetésben erre bővebben kitérünk.)

Magánemberként és üzleti szempontból is fontos küldetésünknek tartjuk, hogy minden társadalmi csoportnak hasznára váljon a könyv. Hisszük, hogy mindenkinek jár a jó szex és a szeretet. Tisztában vagyunk vele, hogy néhányan kevésbé érzik magukat megszólítva, mint más csoportok, de igyekszünk ebben is fejlődni, és tanulni a hibáinkból.

Sok olyan tulajdonsággal rendelkezünk, amely meghatározza a látásmódunkat és a világnézetünket. Mindketten ciszek vagyunk (azonosulunk a születéskori nemünkkel), anyagi biztonságban élünk, és bár mindketten többnemzetiségű családból származunk, fehérnek titulálnak minket. Olyan sokféle megközelítés létezik a témában, hogy biztosan akad olyan, amit a legjobb szándék mellett sem fogunk megérteni.

Bár a célunk az, hogy minél több embernek segítsünk, pontosan tudjuk, hogy ötleteink, tanácsaink nem mindenkinek fognak beválni.

Biztosan lesznek olyanok, akik a javaslatok egy részét kivitelezhetetlennek tartják.

Ennek ellenére azt kívánjuk, hogy találj legalább egy olyan gondolatmorzsát, aminek segítségével olyan szexuális életed lesz, amilyet szeretnél!

ELSŐ RÉSZ

MINDENT RÓLAD

ELSŐ FEJEZET

FELEJTSD EL AZT AZ ÁTKOZOTT TÜNDÉRMESÉT!

– Szerinted van még remény? – kérdezi elcsukló hangon Francesca. – Nagyon szeretem. El sem tudom képzelni az életemet nélküle. De ez így nem mehet tovább.

Francesca az egyik legrégebbi barátnőm. A férje, Jake is elképesztő fazon. Kedvesek, nagylelkűek, intelligensek. Sokszor úgy megnevettetnek, hogy fetrengek a röhögéstől. Szerelmük története az átlagos kategóriába tartozik: egy közös barátjuk hozta össze őket, Francesca szavaival élve „az ősidőkben, még az internetes társkeresés korszaka előtt”. Egy olasz étteremben volt az első randijuk, amelynek csak azért kellett véget vetni, mert a személyzet udvariasan kitessékelte őket. Francesca és Jake tartották magukat a klasszikus változathoz: először csak jártak, aztán eljegyezték egymást, utána összeházasodtak, és született két, csintalan gyerekük.

Kívülről minden tökéletesnek tűnt, közelebbről viszont látszott, hogy kicsit sem rózsás a helyzet. Francescának megvolt a maga elképzelése a házvezetésről, ezért mindig kiborult, ha Jake máshová tette az ételt a kamrában, netán „slendriánul” hajtotta össze a törülközőt. Jake ezek után vagy lement az alagsorba tévét nézni, vagy inkább az ügyvédi irodában töltötte az idejét. Ritkultak a sokat emlegetett, fergeteges randik, főképp, miután megszülettek a gyerekek.

Francesca és Jake házasélete is egyre nehézkesebbé vált. A kapcsolatuk elején másról sem hallottam, mint a vad, szenvedélyes szeretkezéseikről, amelyeknek Francesca minden apró részletét megosztotta velem. Idővel viszont a dicsekvésből panaszáradat lett. Bevallotta, hogy – bár azt vallja, a nők egyenrangúak a férfiakkal – ő ritkán kezdeményez együttlétet. Úgy véli, a férfi dolga először a tettek mezejére lépni.

Jake-nek fogalma sem volt arról, hogy Francesca csak színleli az orgazmust. Egyre kevésbé lelkes, ráadásul neheztel, amiért a férje csak úgy egyszerűen „legurul róla”, miután elélvez.

– Néha már ahhoz sem veszem a fáradságot, hogy orgazmust színleljek, de Jake még mindig azt hiszi, hogy ha neki sikerül a csúcsra jutni, akkor mindketten kipipálhatjuk az orgazmustémát.

Jake négyszemközt elárulta nekem, hogy Francesca sokszor fásult, és nagyon távolságtartó szex közben, épp ezért gyakran fél, hogy nem fogja tudni boldoggá tenni. Már vetkőzés közben attól retteg, hogy nem lesz merevedése, legalábbis nem tart majd elég ideig. Az együttléteik gyakorisága nagyjából a negyedére csökkent a kezdeti időszakhoz képest, és sokszor elmarad a várva várt kielégülés is.

A hatalmas stressz aztán végképp feltette az i-re a pontot. Egy héten belül történt, hogy a lányuk torna közben eltörte a lábát, kilyukadt a háztető, Jake pedig nem nyerte el azt a megbízatást, amelyre nagyon számított. Napokig tapintható volt a feszültség, így péntek estére Francesca és Jake már csak pihenésre vágyott. Miután a gyerekek elaludtak, töltöttek maguknak egy pohár bort, ágyba bújtak, és bekapcsolták a tévét. Francesca már majdnem elaludt, amikor Jake elkezdte simogatni a hátát, ő pedig rögtön feszültté vált, mert pontosan tudta, mit jelent ez a gesztus. Miért nem érzi Jake, hogy rossz az időzítés?

– Fáradt vagyok – nyöszörögte, mire Jake az oldalára fordult, és gondterhelten sóhajtott. Hallható elégedetlensége csak olaj volt a tűzre.

– Hogy tudsz még ilyenkor is a szexre gondolni? – mordult rá Francesca.

– Úgy, hogy már azt sem tudom, mikor szeretkeztünk utoljára! – vágott vissza Jake.

Ez a párbeszéd vezetett a következő találkozásunkhoz.

– Nem tudom, mit tegyek – mondta Francesca. – Valahol igaza van, én sem tudom, mikor szerelmeskedtünk utoljára.

Mély levegőt vett, aztán halkabban folytatta.

– Nem kéne ilyen bonyolultnak lennie.

– Járjuk körbe a témát, vagy csak panaszkodni akarsz?

– Szexuálterapeutaként van rád szükségem – válaszolta, és megdörzsölte a szemét. – Kérlek, segíts!

Lássuk, miért válik nehézkesebbé az együttlét!

Mi az első lépés Francesca, és egyáltalán, mindenki számára? Belátni, hogy a szexszel és a szerelemmel kapcsolatos tündérmese csak a fejünkben létezik. (Legszívesebben csúnyábbat írnék, de maradjunk az átkozott tündérmese kifejezésnél!) A tévében és a moziban látott filmek elhitetik velünk, hogy miután megtaláltuk életünk szerelmét, boldogan élünk együtt, amíg meg nem halunk. Az igaz szerelemhez persze tökéletes szexuális élet is társul. A hollywoodi filmekben látott szexjelenetek szinte kivétel nélkül spontán, mindenfajta előkészület nélkül történnek, ahol nincs szükség kommunikációra. Olyan erős a kémia, hogy még a nézők is érzik. A pár tagjait mindig ugyanabban a pillanatban keríti hatalmába az orgazmus, és persze mindenki boldog és kielégült. Amikor megkérdezem az embereket, milyen számukra az ideális szexuális élet, a legtöbben azt mondják, a szex akkor jó, ha természetes. Vágyunk a gondtalan szerelmi életre, hiszen ezt láttuk a mozivásznon.

A saját párkapcsolatunk viszont egészen más képet mutat. Sokszor összezavarodunk, félünk, dühöt érzünk.

– Lehet, hogy naiv vagyok, de nem gondoltam, hogy ilyen sokat kell dolgozni a párkapcsolaton és a szexuális életünkön. Kezdettől fogva olyan erős közöttünk a kötelék, hogy azt hittem, örökre kitart. Amikor már kisebb a szikra, zokon vesszük, hogy dolgoznunk kell a kapcsolaton, hiszen a filmekben minden olyan egyszerű – mondta Francesca.

Tapasztalatból tudom, hogy nagyon ijesztő a tündérmeséből a valóságba csöppenni, ezért jó néhány szempontot említek Francescának, amelyek mentén elindulhatunk.

Az agyunk a hibás

Kezdjük az egyik leglogikusabb dologgal, amely megmagyarázza, miért olyan erős kezdetben a kémia. És itt valódi kémiáról van szó. A párkapcsolat első hónapjaiban az agyban lévő ingerületátvivők turbóra kapcsolnak. A szerotoninszintünk majdnem olyan magas lesz, mint egy kényszerbetegségben szenvedőnek, a dopaminszint pedig egy kokainfüggőéhez hasonlít. Igen. Ilyen magas!

Ez az állapot körülbelül egy, legfeljebb három évig tart. Az addig nagyon aktívan működő neurotranszmittereket – a szerotonint, a dopamint és a noradrenalint – felváltja az oxitocin és a vazopresszin, amelyek segítenek az érzelmi kötődés kialakulásában. Ilyenkor kezdünk jobban ragaszkodni a partnerünkhöz, és igyekszünk erős alapokra helyezni a kapcsolatot.

A kémia persze nem mindenre ad magyarázatot, de jó tudni, hogy az agyunk fizikailag képtelen a végtelenségig fenntartani azt a vágyszintet, ami kezdetben uralta az embert. Ha Francescához hasonlóan te is szomorú vagy, és félsz, amiért nem úgy vonzódsz a párodhoz, mint annak idején, sürgősen hagyj fel az önbírálattal! A vágy csökkenése jóval természetesebb folyamat, mint annak folytonos jelenléte.

A stresszüzemmód

Ahogy kiejtem a „stressz” szót a számon, Francesca forgatni kezdi a szemét.

– Tudom. Állandóan feszült vagyok, de ilyen az élet. Sok a stressz.

Mint a legtöbben, Francesca is hozzászokott, hogy folyamatos nyomás alatt él. Annyira stresszüzemmódban telnek a napjai, hogy amikor egy pillanatra megnyugodhatna, azon veszi észre magát, hogy mégis görcsöl valamin.

A legtöbb ember nem gondol bele, hogy a stressz az első számú gátló tényező. Ha valaki tartósan stresszes életet él, szervezete afféle „üss vagy fuss” üzemmódba kapcsol. El kell dönteni, hogy maradjunk és küzdjünk, vagy meneküljünk. Ilyenkor egy kortizol nevű hormon veszi át a főszerepet, és kikapcsolja a szervezet számára szükségtelen funkciókat, hogy minden energiánkat a védekezésre tudjuk fordítani. Ily módon a libidót is muszáj „kikapcsolni”.

Gondoljunk az ősemberre! Ha üldözőbe veszi egy mamut, mi szüksége a merevedésre? Egy felálló pénisz csak gátolná a menekülésben. A kortizol tehát nagyon hasznos, ha veszélyben vagyunk, de ha a test folyamatosan veszélyállapotot érzékel, szinte biztos, hogy a nemi vágy lesz az utolsók egyike, ami helyreáll.

Amikor bővül a család…

Amikor az embernek gyerekei lesznek, megváltozik a fontossági sorrend. Francesca és Jake boldogan éltek kettesben. Annak ellenére, hogy örömmel fogadták gyermekeik érkezését, felborult az addigi egyensúly. Francesca és Jake már nem a legfontosabbak voltak egymás számára, és a felelősségük is jóval nagyobb lett, mint addig.

– Jake úgy érezte, mintha csak egy eleme lenne a teendőim listájának – magyarázta Francesca, aki előszeretettel hívja a „legjobb fogamzásgátlónak” a gyerekeit.

A gyerekek folyton körülöttük ólálkodnak. Majdnem minden éjjel bekéredzkednek a házaspár ágyába, ráadásul Francesca fél, hogy meghallják, ha szerelmeskednek, netán a legrosszabb pillanatban nyitnak rájuk. Még akkor sem tud teljesen kikapcsolni, amikor kettesben maradhat Jake-kel.

– Olyan, mintha otthon dolgoznál. Nehéz különválasztani a munkát és a szabadidőt, kivéve, ha szülő vagy, mert akkor ez utóbbi gyakorlatilag nem létezik. Nincs egy zuga az otthonunknak, ahol ne szülőként léteznék. A munkahelyen legalább nem mászik az ágyadba a főnök, és nem nyaggat hajnalban.

A párkapcsolatokat vizsgáló John Gottman arra jutott, hogy a párok hatvanhét százaléka érzi kevésbé jónak a házasságát a gyerek(ek) születése után.1 A legtöbb szülőhöz hasonlóan Francesca és Jake is túl fáradt ahhoz, hogy átgondolja, mivel tehetnék jobbá a párkapcsolatukat.

– Könnyebb úgy hagyni a dolgokat, ahogy vannak, mint megkeresni a probléma gyökerét. Olyan kimerült vagyok, hogy egy nehéz beszélgetés már nem fér bele, viszont… Úgy érzem, hogy túlélőüzemmódban vagyok. Nem tudom, hogyan tovább, olyasvalakivel, aki leginkább egy szobatársra emlékeztet, csak annyi a különbség, hogy gyerekeink is vannak.

A visszautasítás fájdalma

A kapcsolat elején könnyű mindenre igent mondani. Akkor is rábólintasz az esti randira, ha egy kicsit kívül esik a komfortzónádon. Mindig hajlandó vagy szeretkezni. Mintha vinne a lendület, és kicsattannál az energiától.

Aztán eljön a pillanat, amikor elhangzik a „nem” szó. Itt és most gyorsan leszögeznék valamit: bármire jogodban áll nemet mondani, akármi legyen is az oka.

A visszautasítás normális és egészséges része a kapcsolatnak, mégsem vagyunk rá felkészülve. A „nem” szót hallani a partnertől, főképp, ha szexről van szó, nagyon kellemetlen lehet. Élénken él az emlékezetemben, amikor Xander azt mondta, nem akar szexelni, én pedig olyan kínt és megaláztatást éreztem, hogy magam is meglepődtem. Legtöbben anynyira félünk a visszautasítástól, hogy szinte bármit megteszünk azért, hogy elkerüljük. Ha a partnered elutasítja a szexet, kapásból arra gondolsz, hogy legközelebb nem kezdeményezel. De vajon mi történik a szexuális életetekkel, ha senki nem kezdeményez?

A teljesítmény

A testünk nem gép, ezért nem mindig azt teszi, amit elvárunk tőle. Teljesen normális, ha néha száraz a hüvely, ernyedt a pénisz, netán túl gyors vagy lassú az orgazmus. (A stressz pedig sok esetben csak olaj a tűzre.) A teljesítménykényszer viszont nem része az átkozott tündérmesének, ismét van tehát egy dolog, amiről nem beszélhetünk nyíltan.

Túlzott elvárások: a tökéletességre törekvés, avagy a szexuális maximalizmus

Ama bizonyos átkozott tündérmese miatt túlságosan nagyok az elvárásaink a szexet illetően, és nemcsak párkapcsolati, de a saját magunk szintjén is. A szex hollywoodi változata szerint mindenki pontosan tudja, mit kell tennie, és minden mozdulat szexi. Senki nem kérdezi, mit és hogyan tegyen, ha például orális szexre kerül a sor. Senkinek nincs pattanás a fenekén, sem egy szeméremajkak közé ragadt vécépapír darabkája. Senki nem gondolkodik azon, mit kell másnapra vásárolni, csak átadja magát a szexnek, és kész. Ezek után nem csoda, ha úgy érezzük, nekünk is ugyanilyen tökéletesnek kell lennünk az ágyban. Ezt a jelenséget hívom én szexuális maximalizmusnak. A vágyat, hogy mindent irányítani tudj az aktus során, így nagyszerűnek tűnsz a partnered szemében, és a saját szemedben is.

Ha nem tudsz a partnereddel beszélni a szexről, a maximalizmus végképp alááshat mindent. Xander kutyasétáltatás közben mesélte el, hogyan érintette őt mindez a kapcsolatunk elején.

– Féltem a szexről beszélni, mert úgy gondoltam, nagy a tét. Úgy éreztem, muszáj tökéletesnek lennem, nehogy megszólj valamiért. Azt viszont senki nem mondta, mit jelent jónak lenni az ágyban, ezért a mozifilmekre és a pornóra hagyatkoztam.

A szexuális maximalizmus nem hagy teret az emberi oldalnak. Azt sugallja, hogy a fizikai intimitásnak egy meghatározott normához kell igazodnia, és kész.

Az alábbiakban felsorolok néhány szexszel kapcsolatos elvárást, amit a klienseim fogalmaztak meg:

- „Könnyen és spontán kell felizgulnom.”

- „Minden pózban dögösen kell kinéznem.”

- „Magabiztosnak, vadnak, és gátlástalannak kell lennem.”

- „Ha kipróbálok valami újat, olyannak kell lennie, ahogy elképzeltem.”

- „Mindig egyszerre kell a csúcsra jutnunk a párommal.”

- „Ki kell elégítenem a partneremet. Muszáj, hogy én legyek számára a legjobb az eddigi partnerei közül.”

(Csak egy javaslat: valahányszor azt hallod magadtól, hogy „kell”, valószínű, hogy a maximalizmus útjára léptél. Volt egy zseniális tanárom az egyetemen, aki mindig azt mondta: „Vanessa! Ne kell-lesse már magát mindig!”)

Francesca azóta fél kezdeményezni, amióta az előző partnere kinevette a rámenőssége miatt. Éppen ezért nem akar szexet kezdeményezni Jake-kel sem. Attól is fél, hogy ilyenkor nem elég vonzó Jake számára, és retteg az elutasítástól.

– Már így is éppen elég komplexusom van a lógó hasam miatt. Hogyne venném magamra, ha visszautasítana? Mintha ezzel is csak megerősítené, hogy nem kíván, és azt szeretné, ha olyan alakom lenne, mint régen.

Az én történetem egy kicsit más, mint Francescáé, de megértem. Éveket töltöttem azzal, hogy az átkozott tündérmesének felülve formáljam magam. Szexi és magabiztos akartam lenni, hogy minden érintésemmel és pillantásommal levegyem a partneremet a lábáról. Az ő igényeit helyeztem előtérbe, miközben háttérbe szorítottam a sajátomat, csak hogy az legyen a benyomása, illünk egymáshoz szex közben. Megjátszottam az orgazmust is, mindezt pedig a szexuális maximalizmus jegyében.

Ez viszont senkinek sem jó. A maximalizmus olyan szexuális élethez vezet, ahol nem az élvezet és az intimitás, hanem az erőltetettség és a kényszer dominál. Még a nemi vágy is alábbhagy. Miért akarnál szerelmeskedni, ha emiatt tele vagy szorongással?

De talán az a legrosszabb a maximalizmusban, hogy megrekedsz egy ponton. Elégedetlen vagy a szexuális életeddel, mert nem olyan, mint amilyet a filmek alapján elképzeltél. Unod, hogy mindig pontosan ugyanúgy történik minden, ahhoz viszont nincs önbizalmad, hogy változtass, vagy változtatást javasolj. Mindenki „lepedőakrobata” szeretne lenni, miközben biztosra akarunk menni, ezért ragaszkodunk a megszokáshoz, mondván, ha kipróbálunk valami újat, biztosan nem lesz tökéletes. Az ismert rossz is jobb, mint az ismeretlen, nem igaz?

Ebben a könyvben arra kérlek – és a partneredet is –, hogy lépj ki a komfortzónádból, és vállalj némi kockázatot, hogy le tudjátok küzdeni a szexuális maximalizmusra való törekvést!

Az érem másik oldala Xanderrel: a tökéletlenség elfogadása

A legtöbben azt hiszik, hogy tökéletes a szexuális életünk Vanessával. Folyton fűt minket a vágy, mindig új dolgokat próbálunk ki, és világrengető orgazmusunk van. Néha a szó jó értelmében minden összejön, és akkor valóban csodás a szexuális életünk, de a legtöbb esetben közel sem ilyen rózsás a helyzet.

Elmesélem, milyen volt a szex a múlt héten. A következőképp kezdeményeztem: – Csináljuk? (Jól jegyezd meg: ilyet soha ne kérdezz!) Vanessa kissé ferde szemmel nézett rám. Ebből arra következtettem, hogy egy kicsit romantikusabb kezdeményezésnek jobban örült volna. Amikor nekiláttunk, közel sem volt olyan a merevedésem, mint általában, ezért aggódni kezdtem, hogy nem fog menni. Vanessa sem volt olyan nedves, amikor behatoltam, ezért arra gondoltam, hogy elő kéne venni a síkosítót. Furcsa helyzet alakult ki, ami egy kicsit elvonta a figyelmemet. Akkor zökkentem vissza, amikor Vanessa hangosan megkérdezte, mi a gond. Összességében voltak kifejezetten kellemes pillanatok, de akadtak kínosak is. Sikerült eljutnom a csúcsra, de élveztem már jobban is az együttlétet. Került némi testnedv a lepedőre, amit gyorsan letakarítottunk. Utána Vanessa felkelt, hogy csináljunk együtt még valamit, én viszont fáradt voltam, és az ágyban akartam maradni, hogy összeszedjem magam.

Mindentől függetlenül Vanessa és én is elégedettek voltunk, mert egyikünknek sincsenek hatalmas elvárásai a szexet illetően. Nem vágyunk minden percben tökéletességre. Persze ha valamelyikünknek valami nagyon nem jó, rögtön jelezzük, és változtatunk. De ha csak egy apró zökkenő adódik, azon túllendülünk, és utána sem agyalunk rajta. Megengedünk magunknak némi lazaságot, hogy jobban élvezzük, ami megadatott.

Ilyen a szex a valóságban. Dolgozni kell rajta. Nem spontán. Nincs benne gondolatolvasás. Furcsa, zavaros, őszinte, időnként bizarr. Szellentés. Hüvelypuki. Időnként összekoccan a fejünk, amikor pózt váltunk. És ez mind teljesen rendben van! Komolyan mondom.

Különben is: ha minden alkalommal „tökéletes” lenne a szex, az válna „normálissá”, így nem lenne kivétel, amit értékelhetünk!

Engedjük el a nyomást!

Miután beszéltünk Francescával a tündérmeséről és a szexuális maximalizmusról, így szólt:

– Akkor ezek szerint életem végéig unalmas szexre leszek kárhoztatva? Vagy felejtsem el a szexuális életet? Egyfelől nincs hozzá energiám, másfelől viszont gyűlölöm magam ezért, és a gondolat is fáj, hogy feladom a szexuális életünket.

– Én csak azt mondom, hogy nem lesz tökéletes, de ez nem egyenlő a borzalmassal! Egyszer és mindenkorra el kell felejtenünk azt a sok kamuelvárást, amit belénk plántáltak. Utána kialakíthatunk egy egészségesebb, reálisabb megközelítést. A szex lehet szenvedélyes, élvezetes, kielégítő, de közel sem úgy fog kinézni, ahogy az átkozott tündérmesékben sugallják.

Francesca bólogat.

– Akkor találjuk ki, hogyan változtassunk!

A szexuális maximalizmus teljesen egyéni, ezért egyáltalán nem biztos, hogy mindenkinek ugyanaz a módszer válik be. Alább megtalálod az általam kedvelt technikákat. Válaszd ki közülük azokat, amelyek leginkább felkeltik az érdeklődésedet! Egyszerre csak egyet alkalmazz, és csak azután kezdj újat, ha felkészültél! A szexuális maximalizmus leépítésének kulcsa az ismétlés, amit egy egész életen át gyakorolhatunk.

Fogadd el az érzéseidet!

Amikor Francesca azt mondta „gyűlölöm magam”, igencsak felkaptam a fejem, ezért ezzel kezdtük.

– Tudom, rengeteg érzés kavarog benned Jake-kel és saját magaddal kapcsolatban, hallottam, hogy ostorozod magad ezért. Tehát nemcsak küzdesz az érzéseiddel, de szemrehányást is teszel magadnak miattuk. Ez már túl sok.

Francesca nevet.

– Ne is mondd!

– Szeretném megtörni ezt a kört. Azt javaslom, fogadd el és éld meg az érzéseidet! Ha azon veszed észre magad, hogy bármiféle érzésed támad a szexuális életeddel kapcsolatban – félsz, frusztrál, esetleg szomorú vagy –, mondd azt magadnak, hogy ez teljesen rendben van! Még véletlenül se kritizáld magad miatta! Az érzelmek irányításának legjobb módja, ha felismered és hagyod, hogy létezzenek. Aminek ellenállsz, az nem csupán fennmarad, de még nagyobbra nő! Ha elfogadjuk az érzéseinket és a tapasztalatainkat, nem uralnak minket. Ez az érzelmi intelligencia alapja. Szerinted menni fog?

– Persze. Jobban hangzik, mint ahogy jelenleg kezelem a problémát. Majd elképzelem, hogy ott vagy, és azt mondod „Ches, teljesen természetes, amit érzel.”

Zongorázd végig!

Tedd fel magadnak a kérdést: milyen lesz a szexuális életed, ha továbbra is a tökéletességre törekszel? Ijesztően hangzik, de gondold el, mit éreznél mondjuk abban a pillanatban, amikor a halálos ágyadon fekve visszaemlékszel, és rájössz, hogy nem voltál hajlandó semmi újdonságot kipróbálni, folyamatosan kritizáltad magad, és soha nem tapasztaltad meg a valódi intimitás élményét a partnereddel.

Elemezd az elvárásaidat!

Sorold fel, szerinted mit kell csinálnod a hálószobában, aztán alaposan nézd végig a listát, és tedd fel magadnak a kérdést: reálisak-e az elvárásaid! A legjobb barátaidnak is azt javasolnád, hogy kövessék pontról pontra az általad leírtakat? Ha tárgyilagosan nézed, talán rájössz, milyen irreálisan magasra tetted a lécet.

Ezt a gyakorlatot végeztettem el az egyik kliensemmel, a queer cisz Taronnal, aki még mindig a nászutasfázisnál tart új partnerével. Taronnak elképesztő teljesítménykényszere volt az erekcióját illetően. Felírta a listájára, hogy valahányszor kezdeményez, mindig felsül.

– Ön szerint az a normális, ha ingerlés nélkül van erekciója? Már akkor merevedése kéne, hogy legyen, amikor a partnerével a hálószoba felé veszi az irányt? Sem önnek, sem a partnerének nem kell megérintenie, megcsókolnia, vagy ingerelnie a másik péniszét?