Borítószöveg

Egy könyv, amely gyökeresen átformálja mindazt, amit eddig a női testről gondoltál.

Miért olyan nehéz eljutni a csúcsra? Normális az, amit szex közben érzek? Velem van a baj? – Rengeteg nő tesz fel magában ilyen és ezekhez hasonló kérdéseket nap mint nap, és érez bizonytalanságot saját teste és szexualitása kapcsán. Emily Nagoski egyedülálló munkájának fő célja, hogy eloszlassa e gyötrelmes kételyeket, és megmutassa az utat önmagunk felé. A több évtizedes gyakorlattal rendelkező szexuálterapeuta hittel vallja, hogy szexualitásunk az ujjlenyomatunkhoz hasonlóan egyedi, és nagyban függ reakcióinktól, egyéniségünktől, illetve a körülményeinktől, hétköznapi tapasztalatainktól. Épp ezért nincs okunk a szégyenkezésre vagy arra, hogy másokhoz hasonlítgassuk önmagunkat. Minden nő más – és ez így normális.

Tudományos kutatások bizonyítják, hogy az örömteli és kielégítő szexuális élet nem a testrészeinktől, hanem a hozzájuk való viszonyunktól függ. Amint megismerjük kapcsolatunkat a saját testünkkel és ráébredünk, milyen körülmények hatására vagyunk képesek ellazulni, mi kell ahhoz, hogy teljes mértékben bízzunk magunkban és a partnerünkben, máris óriási lépést tettünk a mindent elsöprő gyönyör átélése felé.

Elég jól hangzik, nem? Indulj el életed legizgalmasabb felfedezőútján, és ismerd meg a legnagyobb öröm forrását – önmagadat!

„Könyvek, újságcikkek, szakemberek tucatjai állítják, hogy képesek megváltoztatni a nemi életedet. Ez a könyv valóban beváltja a hozzá fűzött reményeket. Persze nem kínál azonnali megoldást, mintha bekapnánk valami pirulát, ellenben a hatása is tartósabb. Nem arról szól, hogyan válhatsz lepedőakrobatává; annál sokkal mélyebbre megy: az emberi pszichét tárja fel, és amit ajánl, az tényleg működik.” Salon.com

„Nagoski könyve minden elismerést megérdemel azért a ritka teljesítményért, amit a tudományos ismeretterjesztés és az önsegítő irodalom műfaji sajátosságainak vegyítésével sikerült létrehoznia... Az Úgy, ahogy vagy közérthető és élvezetes módon tárja az olvasó elé a nemi vágy és a női szexualitás egészére vonatkozó kutatás száraz tényeit.” The Guardian

„A legjobb könyv, amit valaha olvastam a női szexualitásról. Szívem szerint arra biztatnék minden nőt, hogy olvassa el Nagoski művét... Azt hiszed, ismered a női szexualitás működését? Biztos vagyok benne, hogy nem ismered. Legalábbis amíg el nem olvastad ezt a könyvet.” Peggy Orenstein, a Girls and Sex szerzője

„A legtanulságosabb munka azok közül, amiket eddig olvastam a szexuális vágy témakörében. Arra is kitér, hogy egyes párok miért hagynak fel a szexszel, és hogy mit tehetünk azért, hogy ne így legyen. Az Úgy, ahogy vagy nélkülözhetetlen mindazok számára, akik szeretnék megérteni, milyen összefüggések állnak nemi életük hullámvölgyei mögött. Kihagyhatatlan!” John Gottman, PhD., A jól működő házasság 7 alapelve szerzője

EMILY NAGOSKI eredetileg agykutatónak készült, ám érdeklődése hamar a szexuálpszichológia felé fordult. 1995 óta tart előadásokat és foglalkozásokat szexedukáció, prevenció, kommunikáció és stresszkezelés témákban, dolgozott a delaware–i és az indianai egyetemeken, valamint Smith College–en. Legfontosabb küldetésének azt tartja, hogy minden nőt hozzásegítsen ahhoz, hogy szeresse és elfogadja a saját testét. Első könyve, az Úgy, ahogy vagy megjelenése óta nők ezreinek segített már megszabadulni a szexet övező stressztől és önbizalomhiánytól, népszerűsége évek óta töretlen.

Fordította

Getto Katalin

A fordítás az alábbi kiadás alapján készült

Come as You Are – The Surprising New Science that Will Transform
Your Sex Life by Emily Nagoski, PhD:

Simon & Schuster Inc, New York

Copyright © 2015, 2021 by Emily Nagoski, PhD

Published by arrangement with Simon & Schuster Paperbacks,
New York. All rights reserved

Hungarian translation © Getto Katalin, 2021, 2024, 2026

Szerzőfotó © Jon Crispin Photography

Felelős kiadó a Libri Kiadó ügyvezetője

Felelős szerkesztő Ferenczy Zsófia

Olvasószerkesztő Varga Anita

Borítóterv Féder Márta

Műszaki szerkesztő Széplaki Gyöngyi

ISBN 978-963-604-968-3

Újdonságaink, eseményeink, valamint kedvezményes

ajánlataink megtalálhatók megújult webáruházunkban

www.booklove.hu

Az elektronikus verziót készítette az eKönyv Magyarország Kft.

www.ekonyv.hu

Diákjaimnak

Tartalom

Bevezetés – Igen, normális vagy!

A szexualitás igaz története

A könyv felépítése

Néhány alapelvről, elöljáróban

Ha úgy érzed, valami baj van veled

I. rész – A nem is olyan egyszerű alapok

1. Anatómia – NINCS KÉT EGYFORMA EMBER

A kezdet

A csikló, és megint csak a csikló

Ismerkedj meg a csiklóddal

Ajkak, kicsik és nagyok

A szűzhártya mítosza

Néhány szó a szavakról

A ragadós kis izék

Interszex

Miért fontos?

Nézőpont kérdése

Az új metafora

A dolgot figyeld, ne a jelentését

2. A kettős kontroll modell – A SZEXUÁLIS SZEMÉLYISÉGED

Kikapcsolás-bekapcsolás

A vérmérséklet

A lányoknál ez másként van… legalábbis néha

Mi indít be téged?

Megváltoztatható-e az agy működése?

3. A kontextus – ÉS A MINDENT SZABÁLYOZÓ ÉRZELMI „EGY GYŰRŰ”

A kontextus érzékelése

Szex, patkány, rock ’n’ roll

Tetszik, vágyom rá, tanulom

Ami nem rajtad múlik

„Valami baj van velem?” (Válasz: nincs)

II. rész – Szex és kontextus

4. Az érzelmi kontextus – A SZEX ÉS AZ EVOLÚCIÓ

A stresszválasz ciklus: harc, menekülés, „lefagyás”

A stressz és a szex

Kulturális beidegződések a nem megfelelő stresszkezelés hátterében

Zárd le a ciklust!

Amikor a szex oroszlánná válik

A túlélés pszichológiája

A szerelem (az érzelmi kötődés) eredete

A szerelem tudománya

Szex és kötődés: a sötét oldal

Szex és kötődés: a szex, amely előreviszi a cselekményt

A kötődés módjai

A kötődés kezelése: fantomérzéseink, az „alvó sündisznók”

A társas lény túlélési stratégiái

Az élet vize

5. A kulturális kontextus – A SZEXPOZITÍV ÉLET EGY SZEXNEGATÍV VILÁGBAN

Három üzenet

Szép vagy

Kritikus önszemlélet = stressz = a nemi gyönyör csökkenése

Egészség minden méretben

„Malacságok”

Ízlések és pofonok

Tudomány az élvezet szolgálatában, 1. rész: Együttérzés önmagunkkal

Tudomány az élvezet szolgálatában, 2. rész: A kognitív disszonancia

Tudomány az élvezet szolgálatában, 3. rész: A média csapdája

Önmagad kovácsa

III. rész – A szex működése

6. Ébredés – A NEMI IZGALOM ÉS JELEI

Az összhanghiány meghatározása és mérése

Egyforma részek, másféle működés: „Ez itt egy étterem”

Összhanghiány egyéb érzelmek esetében

Tévhitek a nedvesedésről #1: Nemi szervi reakció = vágy

Tévhitek a nedvesedésről #2: Nemi szervi reakció = élvezet

Tévhitek a nedvesedésről #3: Az összhanghiány = probléma

„Drágám… összhanghiányom van!”

7. A vágy – SPONTÁN VAGY RESZPONZÍV, ÚGY JÓ, AHOGY VAN

Vágy = kontextusba helyezett élvezet

Szerencsére nem a hormonokon múlik

Újabb jó hír: Nem is a monogámia a kulcs

„Nincs erre valami gyógyszer?”

A „nyomulás” mint a lehetséges okok egyike

„Érdemes vágyni rá”

Kerted megosztása

IV. rész – Eksztázist mindenkinek!

8. Az orgazmus – A GYÖNYÖR A MÉRCE

Összhanghiány az orgazmussal kapcsolatban

Nincs két egyforma

Ugyanazok az összetevők…

Egy biztos: a hüvelyednek semmi baja

Az orgazmus nehézségei

A türelmetlen kis felügyelők

A kielégülés eksztázisa és a madárraj-metafora

A madárraj terelgetése

Szárnyalás az eksztázis felé

9. Az igazság – A LEGKEDVEZŐBB SZEXKONTEXTUS

Miért nem elég önmagában az önbizalom

1. lépés: Az érzéseid sosem hazudnak

A térkép és a földfelszín: a valósággal való egybevetés eszköze

2. lépés: A legkeményebb dió, avagy: szabadulás az ítélkezés csapdájából

Ítélkezés nélkül 1: „Ok nélkül”

Ítélkezés nélkül 2: A trauma gyógyulása

Ítélkezés nélkül 3: Fájdalom

Ítélkezés nélkül 4: Élvezet

Ítélkezés nélkül 5: Könnyes búcsú az elvárásoktól

„Normálisnak érzem magam”

Összegzés – A titkos összetevő te magad vagy

Miért írtam meg ezt a könyvet

Hova fordulj, ha többet akarsz tudni?

Köszönetnyilvánítás

1. függelék: Terápiás önkielégítés

2. függelék: Az orgazmus idejének megnyújtása

Bibliográfia

Jegyzetek

Bevezetés
IGEN, NORMÁLIS VAGY!

Ha az ember szexológus, hozzá kell szoknia, hogy folyton kérdésekkel bombázzák. Már egyetemista koromban is előfordult, hogy miközben egy tál étellel a kezemben álltam a menzán, az orgazmusra vonatkozó kérdésekre kellett válaszolnom. Szakmai konferenciákon nemegyszer előfordult, hogy már a szálloda előcsarnokában megállított valaki, hogy kérdéseket tegyen fel a vibrátor használatával kapcsolatban. Később, amikor a park padján üldögéltem és a közösségi oldalakat kezdtem böngészni, az üzeneteim között egy ismeretlen férfi levelére bukkantam, aki az aszimmetrikus nemi szervével kapcsolatban kérte ki a véleményemet. Diákoktól, ismerősöktől és az ismerősök ismerőseitől, sőt vadidegenektől is e-mailek tucatjait kapom nap mint nap a nemi vágy, a szexuális izgalom, a nemi élvezet vagy éppen az azzal együtt járó fájdalom, az orgazmus, a fétisek és fantáziák, a testnedvek és hasonlók témakörében.

Olyan kérdéseket tesznek fel, mint például:

• Ha a párom közeledik hozzám, általában kapható vagyok rá, de valahogy sosem jut eszembe, hogy én is kezdeményezhetnék. Miért van ez így?

• A barátom azt mondta: „Még nem állsz készen, még mindig száraz vagy.” Pedig totál be voltam indulva! Akkor miért nem voltam nedves?

• Tudom, hogy vannak olyan nők, akik azért nem élvezik a szexet, mert szoronganak a testük miatt. Én is ilyen vagyok. Hogyan változhatnék meg?

• Olvastam valamit a nőkről, akik egy idő után felhagynak a szexszel, akkor is, ha még mindig szeretik a párjukat. Nálam is ez a helyzet. Mivel tudnám elősegíteni, hogy visszatérjen az érdeklődésem a párom iránt?

• Azt hiszem, bepisiltem, amikor orgazmusom volt…

• Szerintem nekem sosem volt orgazmusom…

Az efféle kérdések mögött valójában egy és ugyanaz az aggodalmaskodó kérdés húzódik meg:

Biztos, hogy minden rendben van velem?

(A válasz szinte mindig: igen.)

Ez a könyv a hasonló kérdésekre adott válaszaimat gyűjti egybe. Azokat a válaszokat, amelyek a szemem láttára változtatták meg sok nő életét, amelyek a komoly tudományos eredményekre épülnek, és sok-sok nő személyes élményeit egyesítik. Azoknak a nőknek a tapasztalatait osztom meg, akik a szexualitás és önmaguk nemiségének mélyebb megismerése révén képesek voltak megváltoztatni a partnerükhöz, és mindenekelőtt a saját testükhöz való viszonyukat. Ezek a nők a könyvem főszereplői, és remélem, azzal, hogy megosztom veled a történeteiket, segítségedre leszek abban, hogy rátalálj a saját utadra, megismerd nemiséged valódi természetét, és képes légy sokkal mélyebben megélni azt.

A szexualitás igaz története

Mi az oka, hogy a szex témakörében napvilágot látott könyvtárnyi irodalom, újságcikk, rádió- és tévéműsor után még mindig annyi kérdés maradt megválaszolatlanul?

Bizonyára kiábrándítóan hangzik, de ennek az az oka, hogy az esetek többségében hazudtak nekünk. Nem szándékosan, nem rosszhiszeműen, de mégiscsak hazudtak. Legalábbis nem azokat a történeteket mondták el, amiket kellett volna. A nyugati tudományos felfogás, az orvostudománnyal az élen, a női szexualitást sokáig a férfi szexualitás analógiájára értelmezte. Az általános vélekedés szerint a férfiak és nők nemisége alapvetően egyformán működik, csak a nők kevesebb örömet lelnek benne.

Például azt feltételezték, hogy mivel a férfiak a (hímvessző-hüvely) közösülés során eljutnak az orgazmusig, bizonyára a nők esetében is így működik a dolog, vagy ha mégsem, akkor a nőkben van a hiba.

Valójában a nőknek mintegy a negyede mondhatja el magáról, hogy a közösülés során éli át az orgazmust. A „maradék” 75 százalék néha, ritkán vagy soha nem jut el az orgazmusig, annak ellenére, hogy mindannyian egészségesek és normálisak. Ezzel szemben sok egyéb út létezik, amely igenis működik: az önkielégítés, az orális szex, a vibrátorok, a mell stimulációja, a lábujjszopás… bármi működhet a közösülés mellett vagy attól függetlenül. Mindez tökéletesen normális és elfogadható.

Azt is sokáig készpénznek vette mindenki, hogy csak mert a férfiak nemi szerve általában az elméjük működésével összhangban működik – az erekció a nemi izgalommal áll közvetlen kapcsolatban, annak jele és következménye –, a női nemi szerv működése is ilyen közvetlen kapcsolatban áll a nő érzelmi állapotával.

Megint csak úgy áll a dolog, hogy sok nő esetében ez így is van, másoknál azonban nem. Számtalan, tökéletesen egészséges nő tapasztalja meg élete során, hogy nemi vágya és testének készenléti állapota nem mindig áll összhangban egymással; nemi szerveinek állapota (nedvessége vagy szárazsága) nem felel meg az adott helyzetben megélt mentális állapotának.

Feltételezték továbbá, hogy mivel a férfiak jó részénél a nemi vágy spontán módon, a „semmiből” bukkan fel, a nők is spontán módon kerülnek izgalmi állapotba.

Ez ismét sok esetben igaz lehet, de nem feltétlenül áll mindenkire. Akadnak olyan nők is, egészséges, tökéletesen normális nők, akik sohasem éreznek spontán szexuális vágyat, mert a vágyuk reakcióként, stimuláció hatására jelentkezik. Ilyen esetben a vágy csak rendkívül erotikus kontextusban támad fel.

Láthatjuk tehát, hogy a nők és a férfiak igen nagy mértékben különböznek egymástól.

De várjunk csak; hiszen a nők és a férfiak egyaránt éreznek vágyat, élhetnek át orgazmust, és olykor a férfiaknál is válaszképpen – úgy mondjuk, „reszponzív” módon – jelentkezik a nemi izgalom. Ők is megtapasztalhatják a mentális és a fizikai készenlét diszharmonikus működését, és számukra sem csak a behatolással járó közösülés az egyetlen, ami kielégülést nyújthat. A nők és a férfiak egyaránt ismerik a szerelem érzését, vannak szexuális fantáziáik, végeznek önkielégítést, átélik az eksztázis pillanatait, lehetnek szexuális problémáik. Az érintkezés mindkét nem esetében testnedvek kibocsátásával jár, és egyik nem előtt sem ismeretlenek az erotikus fantáziák titkos, olykor tiltott területei. Férfiak és nők egyaránt szembesülhetnek azzal, hogy a szex olykor milyen váratlan és megdöbbentő módon követeli jogait az életben, vagy éppen azzal kell szembenézniük, hogy a szex kimarad az életükből.

Akkor talán mégsem különböznek egymástól a férfiak és a nők olyan nagyon?

A problémát az okozza, hogy neveltetésünknek megfelelően hajlamosak vagyunk arra, hogy elsősorban a viselkedés szempontjából értelmezzük a szexuális jelenségeket, és kevéssé vesszük tekintetbe a viselkedés alapjául szolgáló biológiai, pszichológiai és társadalmi folyamatokat. Nagy figyelmet szentelünk testünk fiziológiai jelenségeinek, a nemi szervek vérellátásától kezdve az általuk termelt váladékig és a megemelkedett pulzusszámig. A társas viselkedés szempontjai is hangsúlyt kapnak – kivel, mit, és milyen gyakorisággal csináljuk. A szexről szóló könyvek java része efféle témákra koncentrál; megmondja, hogy egy átlagos pár hetente hányszor szexel, tanácsokat ad, amelyek betartásával elérhető az orgazmus, és így tovább.

Mindez igen hasznos lehet. Ám ha valóban meg akarjuk érteni az emberi szexualitás lényegét, akkor a viselkedéssel kapcsolatos megfigyelésekkel nem sokra megyünk. A viselkedésből kiindulva éppoly kevéssé ismerhetjük meg a szexet, mint ahogy a szerelem lényegét sem érthetjük meg, ha csak az esküvői fényképek vagy éppen a válási dokumentumok tanulmányozására hagyatkozunk. Azzal, hogy leírjuk a történteket – két ember összeházasodott egymással, aztán elváltak –, még nem sokat mondtunk a lényegről, hiszen igazából azt akarjuk tudni, hogy miért és hogyan történt mindez. Idővel elhidegültek egymástól a házastársak, és ez vezetett a váláshoz? Vagy tán sosem voltak szerelmesek egymásba, csak kényszer hatására kötöttek házasságot, és a válás a rég várt szabadulást hozta számukra? Bizonyítékok híján csak találgathatunk.

A legutóbbi időkig a szexszel is így voltunk: amit mondani tudtunk róla, nem sokkal volt több a találgatásnál. Ma azonban fordulóponthoz érkezett a szexológia tudománya, mivel annyi évtizednyi kutatást követően, amely főként annak a leírására korlátozódott, hogy mi történik, végre azzal is foglalkozni kezdtünk, hogy miért és hogyan történik – vagyis a viselkedés hátterében meghúzódó folyamatokkal is foglalkozunk.

A huszadik század utolsó évtizedében Erick Janssen és John Bancroft, a Kinsey Institute for Research in Sex, Gender, and Reproduction kutatói dolgozták ki az ember szexuális viselkedésének azt a modelljét, amely egységes elméleti keretben tárgyalja a nemiség kérdését, és amely nagyban hozzásegített bennünket ahhoz, hogy megértsük a szexualitás valódi természetét. A „kettős kontroll modell” szerint az agyunkban lejátszódó szexuális válaszreakció két összetevőből, serkentő- és gátlómechanizmusból áll. A két gyűjtőfogalom mindegyike az erotikus ingerek széles spektrumát foglalja magában a nemi szervi stimulációtól a vizuális hatásokon keresztül az érzelmi háttérig. Mind a serkentő-, mind a gátlórendszer érzékenységének foka egyénenként eltérő lehet.

A nemi vágy, a szexuális izgalom vagy az orgazmus az emberiség egyetemes tapasztalatai közé tartozik, de az, hogy mikor és hogyan éljük meg, nagymértékben a serkentő ingerek és a gátlások mechanizmusának milyenségén és a stimuláció jellegén múlik.

Ez a mechanizmus húzódik meg a viselkedés mögött; a miértek és hogyanok bonyolult rendszere. Ezek a tényezők a mozgatórugói azoknak a történeteknek, amelyeket elmesélek ebben a kötetben. Mindannyian ugyanazokból az elemekből vagyunk összerakva, de az, ahogyan össze vagyunk rakva, egyedi és megismételhetetlen, ráadásul életünk során állandóan változik.

Egyik szervezet sem jobb vagy rosszabb a másiknál, ahogy egyetlen életszakasz sem jobb vagy rosszabb, mint a többi, pusztán különböznek egymástól. Az, hogy az almafa egészséges-e, nem függ attól, hogy milyenfajta alma terem rajta; az egyik fajta talán sok napfényt kíván, míg a másik inkább az árnyékos helyet kedveli. Az almafa egészségét nem befolyásolja, hogy életének melyik szakaszát éli: magonc, csemete vagy kifejlett növény, amely a nyár végén bőséges termést hoz. Kétségtelen azonban, hogy minden életszakaszban más és más igényei vannak.

Mi, emberek is egészségesek és normálisak lehetünk szexuális fejlődésünk valamennyi szakaszában, és bármelyik életkorban képesek vagyunk örömforrásként megélni a testünket. Úgy is lehetünk egészségesek, hogy a napfényre vágyunk, meg úgy is, ha szeretünk meghúzódni az árnyékban. Ez a szexualitás valódi természete. Egyformák vagyunk. És különbözünk. Ez maga a normalitás.

A könyv felépítése

A kötet négy részből áll: (1) A nem is olyan egyszerű alapok; (2) Szex és kontextus; (3) A szex működése (4) Eksztázist mindenkinek! Az első rész három fejezete annak a „hardvernek” a leírására vonatkozik, amivel együtt születtünk: a test, az agy és a szexualitás kontextusának működését taglalja. Az 1. fejezetben a nemi szervekről lesz szó; az alkotórészekről, és arról, hogy ezeknek az alkotórészeknek milyen jelentést tulajdonítunk. Bemutatom majd azokat a tényeket, amelyekkel a tudomány minden kétséget kizáró módon bebizonyítja, hogy szerveink úgy jók, ahogy vannak. A 2. és a 3. fejezet a nemi ingerek feldolgozásának mechanizmusát ismerteti, részletesen bemutatva a serkentő és gátló ingerek összműködését és kölcsönhatását, illetve agyunk más területeinek és környezetünknek a kölcsönhatását, amely meghatározza, hogy egy adott pillanatban milyen ingerek és érzékletek lesznek azok, amelyek valakinél a nemi izgalom kialakulásához vezetnek.

A könyv második, Szex és kontextus címet viselő részében azt tekintjük át, hogyan működnek az alapvető mentális funkciók – érzelmeink, kapcsolataink, a testünkkel kapcsolatos érzéseink és a szexhez való hozzáállásunk életünk adott szakaszában. A 4. fejezet középpontjában az érzelmek két elsődleges csoportja, a szeretet/szerelem és a stressz áll. Azokat a gyakran ellentmondásos folyamatokat tekintjük át ebben a részben, amelyek révén a két említett érzelmi faktor befolyást gyakorol az egyén szexuális válaszkészségére. Az 5. fejezet azokat a kulturális jelenségeket mutatja be, amelyek meghatározó módon befolyásolják a szexualitással kapcsolatos attitűdjeinket, és azt is igyekszik megmutatni, hogyan fordíthatjuk a magunk javára ezeket, illetve hogyan szabadulhatunk meg káros, destruktív hatásaiktól. Ebből a fejezetből megtudhatjuk, hogy a kontextus – a külső körülmények és a saját mentális állapotunk összessége – éppen olyan fontos a kielégítő szexuális élet szempontjából, mint maga a testünk. Amit ezekből a fejezetekből tanulhatunk, alapjaiban képes megváltoztatni a nemi életünket – és ezzel együtt az egész életünkre is hatással lehet.

A harmadik, A szex működése című rész magáról a szexuális impulzusokra adott válaszról szól, és alapvetően két régi és meglehetősen veszélyes tévhit eloszlatását tűzi ki célul. A 6. fejezet azt taglalja, hogy a vágynak és a gyönyörnek mennyiben van köze ahhoz, hogy mi történik a nemi szervek környékén. Megtudhatjuk azt is, hogy a korábban már említett szexuális készenléti zavar, másként szólva a nemi szervi összhanghiány miért tekinthető teljesen normális jelenségnek. A 7. fejezet reményeim szerint meggyőz majd arról, hogy a bevett elképzeléssel szemben a szex nem létszükséglet, legalábbis nem abban a fiziológiai értelemben, ahogy a táplálkozás vagy a légzés. Ebben a fejezetben azt is elmagyarázom, hogyan működik a „reszponzív vágy”. Ha te vagy a partnered valaha átéltétek már a szexuális érdeklődés változásait, erősödését vagy csökkenését, úgy ez a fejezet fontos tanulságokkal szolgálhat a számotokra.

A könyv negyedik, Eksztázist mindenkinek! című egysége bemutatja, hogy miképpen nyerhetünk bebocsátást az örömteli szexualitás birodalmába. A 8. fejezet a kielégülésről szól; tisztázza, mit értünk az orgazmus fogalmán, elárulja, hogyan lehet részünk benne, és miként fokozhatjuk intenzitását addig, hogy a „hetedik mennyországba” repüljünk… Az utolsó, 9. fejezetben egyetlen, ám annál fontosabb tanáccsal szolgálok, amelyet követve jelentősen javíthatod szexuális életed minőségét. Tudod mit, most rögtön elárulom: ki fog derülni számodra, hogy igazából nem az számít, hogy milyen részekből vagy összerakva, hanem az, hogy miként viszonyulsz ezekhez a részeidhez. Ha képes vagy abban a formában, abban az állapotban elfogadni a saját nemiségedet, ahogy az életed aktuális szakaszában működik, akkor az eksztatikus gyönyör lehetősége is megnyílik előtted.

Számos fejezetben feladatlapokra és egyéb interaktív eszközökre, gyakorlatokra bukkanhatsz. Remélem, örömödet leled majd bennük. A 3. fejezetben például arra foglak kérni, hogy idézd fel azokat az alkalmakat, amikor igazán élvezted a szexet, és próbáld meg összeszedni azokat a külső-belső környezeti paramétereket – vagyis a kontextust –, amelyek hozzásegítettek az élményhez. Ilyen módon az elméletben elsajátított tartalmakat megtanulod a gyakorlatban is alkalmazni, és ezzel alapjaiban változtathatod meg a nemi életedet.

A könyv egésze négy nő, Olivia, Merritt, Camilla és Laurie történetére épül. Ez a négy nő azonban nem valóságos személy, történetük nem egyéni történet, hanem azoknak a valódi nőknek az élményeit, tapasztalatait olvasztja egybe, akikkel beszélgettem, leveleztem, akiket tanítottam két évtizedes szextanácsadói pályafutásom során. Pillanatfelvételek mozaikjaiból raktam össze őket: egy arc innen, egy kar onnan, egy láb amonnan… minden egyes részük valóságos, és egységes egésszé áll össze, ám a viszonyrendszert, amely a részeket egymáshoz kapcsolja, én dolgoztam ki.

Két okom is volt, amiért úgy döntöttem, valóságos személyek konkrét történetei helyett ezekkel a történetmozaikokkal fogom szemléltetni a mondandómat. Először is, akik hozzám fordultak, bizalmas információkat bíztak rám, én pedig minden körülmények között szeretném megőrizni a titkaikat, és mindenáron el akarom kerülni, hogy kilétükre fény derüljön. Ennek érdekében egy sor részletet megváltoztattam. Másodszor, hitem szerint úgy lehetek képes a lehető legváltozatosabb szexuális tapasztalatok rögzítésére, összefoglalására és megosztására, ha nem konkrét személyek konkrét történeteire koncentrálok, hanem azokra az általános törvényszerűségekre, amelyek közös elemként bukkantak fel a női sorsok százaiban, amelyeket alkalmam volt megismerni.

Az egyes fejezetek végén Dióhéjban cím alatt felsorolom a fejezet legfontosabb állításait. Ha a fejezet olvasása közben megfordul a fejedben, hogy „Alice barátnőmnek mindenképpen el kellene olvasnia ezt a fejezetet!”, vagy „Bárcsak a partnerem is tudná ezt”, akkor a „dióhéj” ugyancsak jó szolgálatot tehet; azt javaslom, elsőként ezt a listát mutasd meg nekik. Ha netán – akárcsak engem – téged is erősebben foglalkoztatnak ezek a kérdések annál, hogysem képes lennél megtartani magadnak a gondolataidat, megpróbálkozhatsz azzal is, hogy te magad olvasod fel partnerednek a listát („Látod, szivi, mondtam, hogy van olyan, hogy nemi szervi összhanghiány!”, vagy „Tudd meg, hogy én is reszponzív módon működöm, ha vágyról van szó!”, esetleg „Isteni kontextust teremtettél, drágám!”).

Néhány alapelvről, elöljáróban

Először is, tisztázzunk néhány nyelvhasználati kérdést azokkal a dolgokkal kapcsolatban, amelyeket a neves transznemű szextanácsadó, S. Bear Bergman „gyárilag beszerelt alkatrészeknek” nevez: azokról a testrészekről van szó, melyeket látva a szülészorvos „fiúnak” vagy „lánynak” minősíti az újszülöttet. Az egyszerűség kedvéért, amikor ezekről a szervekről beszélek, a „férfi” és a „női” nemi szerv megnevezést használom, illetve „férfiról” és „nőről” beszélek, amikor a személy identitásáról és társadalmi szerepéről van szó.

Továbbá, mivel ez a könyv a tudomány jelenlegi álláspontját veszi alapul, amikor a „nő” szót használom, akkor cisz nőt értek rajta, vagyis olyan személyt, aki olyan testtel született, amely alapján a környezetében élő felnőttek őt „kislánynak” nyilvánították, és ezt követően lányként nevelték, és aki elfogadja és magáévá teszi az ezzel járó társadalmi szerepet és a női identitást. Számos olyan nő létezik, akire részben vagy egészében nem alkalmazható a fenti meghatározás; aki nem nőként határozza meg magát, mint ahogy sok olyan személy is létezik, akire viszont igen, annak ellenére, hogy a környezetük nem nőkként azonosítja őket. A transznemű és nem bináris embertársaink szintén tudományosan megalapozott, az örömteli nemi élet célját szolgáló szexuális nevelést és tanácsadást érdemelnek. Azonban a transzneműek szexualitásával foglalkozó kutatás ma is gyerekcipőben jár. Ma még nem rendelkezünk kellő mennyiségű és megalapozottságú ismerettel ahhoz, hogy kijelenthessük: azok a tapasztalatok, amelyek hozzájárulhatnak a cisznemű nők szexuális életének minőségi javításához, a transzneműek esetében is hasznosnak bizonyulnak. Véleményem szerint egyébként valószínűleg az ő számukra is hasznosak; ezzel kapcsolatban az előttünk álló évtizedek egyre gyarapodó kutatási eredményei nyilván egyre több adalékkal szolgálnak majd. Meggyőződésem, hogy bármilyen nemű vagy nemi identitású legyen is valaki, a cisz férfiakat is beleértve, sokat tanulhat a témára vonatkozó tudományos kutatások jelenleg hozzáférhető eredményeiből, ha mégoly hiányosak is azok. Tehát mindannyian várjuk azt az időt, amikor a tudomány a mainál jóval szélesebb alapokra építheti megállapításait; addig azonban le kell szögeznem, hogy a jelenlegi könyv szinte kizárólag cisznemű emberek tapasztalataira épít.

Szenvedélyesen vallom, hogy a tudománynak kiemelkedő szerepe van a nők örömteli nemi életének elősegítésében, ezért minden tőlem telhetőt megtettem azért, hogy ebben a kötetben a lehető legtöbb tudományos információval szolgáljak annak érdekében, hogy nőtársaim önbizalommal forduljanak önmaguk, a testük felé, és örömforrásként éljék meg azt. Ugyanakkor igyekeztem megfontolt módon dönteni arról, hogy milyen gyakorlati tapasztalatokat osztok meg, és ezeket milyen mértékig részletezem. Ezért sokszor feltettem magamnak a kérdést: „Hozzájárul ez a tény ahhoz, hogy a nőknek jobb legyen a nemi életük? Amit közölsz, több puszta érdekességnél?”

Ha úgy éreztem, nem több mint érdekfeszítő részlet, inkább kihagytam a válogatásból.

Csak azokat a momentumokat tartottam meg, amelyek megítélésem szerint közvetlen módon befolyásolhatják a nők mindennapi életét. Éppen ezért amit ebben a könyvben találsz, az korántsem a női szexualitás teljes körű leírása; azt hiszem, azt senki sem tudná egyetlen kötetben összefoglalni. Inkább azokat a témákat igyekeztem kiválogatni, amelyek a szextanácsadói munkám során kiemelkedően fontosnak bizonyultak, és amelyek a legnagyobb mértékben képesek hozzájárulni a nők testi-lelki jóllétéhez, önállóságához és boldogságához.

Könyvem célja, hogy új, tudományosan megalapozott megközelítésben fogalmazza újra a nők örömteli szexuális életére vonatkozó régi kérdéseket. Mint minden újszerű megközelítés, ez is egy sor új kérdést is felvet, és számos korábbi megállapítást megkérdőjelez. Ha mélyebb ismeretekre vágysz, a végjegyzetekben megtalálod azokat a forrásokat, amelyek nyomán továbbhaladhatsz. A jegyzetek azzal a folyamattal kapcsolatban is számos részletet közölnek, amely során az összetett kutatási eredményeket praktikus ismeretekké igyekeztem átalakítani.

Ha úgy érzed, valami baj van veled

Mielőtt belekezdenénk az 1. fejezetbe, még valamit szeretnék megemlíteni. Emlékszel még arra a kijelentésemre, hogy bár mindannyiunknak hazudtak, ezért mégsem hibáztathatunk senkit? A következőkben röviden kitérek arra, miféle károkat okoztak a hazugságok.

Nem is gondolnád, hány nő fordul hozzám a kurzusaimon, nyilvános előadásaimon azzal az állítással, hogy meggyőződése szerint ő maga szexuálisan sérült személyiség, hogy a nemi élete rendellenes, sőt abnormális módon működik. Többségük arról is beszámol, hogy az információhiány, az orvosok, terapeuták, élettársak, családtagok és barátok támogatásának hiánya miatt erős, sok esetben a kétségbeesésig fokozódó szorongás gyötri.

„Ugyan, lazíts már egy kicsit – efféle tanácsokat hall nap mint nap –, igyál egy pohár bort.”

Vagy: „A nőknek úgysem olyan fontos a szex. Ne is törődj vele.”

Vagy: „Igen, a szexszel annyi baj van. Biztos, hogy nem tudsz lemondani róla?”

A magam részéről tökéletesen átérzem ezeknek a nőknek az elkeseredését. Éppen ezért a könyv második felében azokról az idegrendszeri folyamatokról fogok beszélni, amelyek csapdaként működnek, és bizonyos nők számára reménytelenné teszik a szexuális élvezet átélését. Igyekszem tudományosan megalapozott ismeretek segítségével megmutatni azt az utat, amelyet követve elkerülhetjük ezeket a csapdákat.

Néhány dolgot már most szeretnék leszögezni: az ebben a könyvben található ismeretek egytől egyig azt a belátást támasztják alá, hogy a szexuális problémáidért – akár a vággyal vagy annak hiányával, akár az orgazmussal vagy a szex közben tapasztalt fájdalommal kapcsolatosak – soha nem a te szexuális készenléti mechanizmusod a hibás. Az ugyanis megfelelően működik; a környezet, a kontextus az, ami nem működik megfelelően. Te normális vagy; a világ az, ami sok ponton sérült, és nem működik megfelelően.

Ezzel a felismeréssel bizony nehéz mit kezdeni.

Szerencsére azonban ha megérted a szexuális készenléti mechanizmusod működését, akkor sok mindent tehetsz azért, hogy megváltoztasd mind a külső, mind a belső mentális környezetedet annak érdekében, hogy még ebben az alapvetően sérült világban is a lehető legtöbbet hozhasd ki a benned rejlő lehetőségekből. Ha sikerül áthangolnod mind a külső környezetedet, mind a belső állapotodat, megnyílik előtted a valódi változás lehetősége – a gyógyulás útja.

Az a tudás, amit a könyvemben közzéteszek, a szemem láttára változtatta meg a hozzám forduló nők életét. Tanúja voltam, hogyan jutott el sok férfi is azokhoz a felismerésekhez, amelyek révén képesek voltak jobban megérteni a partnerüket. Azonos nemű párokat is láttam, amint egymásra néztek, és azt mondták: „Aha, szóval erről van szó.” Egyetemisták, barátok és barátnők, bloggerek és követőik, még szexuális tanácsadó kollégáim közül is sokan olvasták a könyvet, hallgatták az előadásaimat, és nemegyszer voltam fültanúja kifakadásaiknak: „Ezt eddig miért nem mondta senki? Hiszen ez mindent megmagyaráz!” Szilárd meggyőződésem, hogy amit ebben a könyvben leírtam, az neked is segíthet. Ahhoz talán kevés, hogy minden eddig elszenvedett sebedet begyógyítsa, hiszen ezeket az a kulturális tradíció ejtette rajtad, amelynek értelmében a nő számára szinte reménytelennek tűnik saját nemiségének kibontakoztatása, de mindenképpen hasznos eszközöket kínál majd a gyógyuláshoz.

Hogy minek alapján állítom ezt?

Természetesen a bizonyítékok alapján!

Az egyik kurzus végén megkértem 187 hallgatómat, hogy írják le, mit tartanak a legfontosabbnak abból, amit megtanultak. Álljon itt néhány példa a válaszokból:

Normális vagyok!

NORMÁLIS VAGYOK

Megtudtam, hogy minden NORMÁLIS, és ez lehetővé teszi a számomra, hogy magabiztosan és örömmel éljem eztán az életemet.

Azt tanultam meg, hogy normális vagyok! Megtudtam, hogy bizonyos embereknek spontán vágyaik vannak, mások pedig inkább reszponzív módon működnek. Ez a belátás sokat segített abban, hogy jobban megértsem önmagam.

A nők nem egyformák! Csak azért, mert én nem olyan módon élem meg a nemiséget, mint más nők, nem jelenti azt, hogy abnormális vagyok.

A nők szexuális vágyai, erotikus reakciói hihetetlen változatosságot mutatnak.

A szexualitással kapcsolatban egy dolog biztos: az emberek különböznek egymástól, mégpedig nagymértékben.

Mindenki más, és minden normális; nincs két egyforma ember.

Nincs két egyforma ember!

Hosszan folytathatnám, de a lényeg az, hogy a válaszok több mint fele valamilyen formában tartalmazta azt a kijelentést, hogy „normális vagyok”.

Ültem a dolgozószobában, olvasgattam a válaszokat, és könnyek szöktek a szemembe, látván, a hallgatóim milyen sürgető kényszert éreztek arra, hogy „normálisnak” tudhassák magukat. Nagyszerű érzés volt tudni, hogy a kurzus utat nyitott előttük, amelyen eljuthattak ehhez a belátáshoz.

A nők örömteli szexuális életével foglalkozó tudományág ugyancsak fiatal még, és sokat kell tanulnunk ahhoz, hogy mindent megérthessünk. Ez a fiatal tudományág azonban máris egy sor olyan tanulsággal szolgál a női szexualitással kapcsolatban, ami képes volt megváltoztatni a hallgatóim viszonyát a saját testükhöz. Az enyémet mindenesetre tökéletesen megváltoztatta. Azért írtam ezt a könyvet, hogy másokkal is megoszthassam ezt a tudást. Pácienseim történetei, a történetek tanulságai azt bizonyítják, hogy bár a kultúra, amiben élünk, valamilyen okból szeretné elhitetni velünk, hogy valami baj van velünk és tele vagyunk hiányosságokkal, mégis van rá mód, hogy magabiztosan és örömmel éljük meg a szexualitás csodáját.

Bárhol is tarts ebben a pillanatban szexualitásod megélésének csodálatos utazásán, éld akár a legcsodálatosabb vagy a legrázósabb szakaszát, reményeim szerint az Úgy, ahogy vagy révén olyasmit fogsz megtanulni, amelynek köszönhetően jobban megérted majd a nemiség mibenlétét és természetét, és arra is rájössz majd, hogy szexuális értelemben máris teljes és egészséges lény vagy – még ha ebben a pillanatban még mást is gondolsz erről.

Ezt állítja a tudomány, én pedig be fogom bizonyítani neked, hogy a tudománynak igaza van.

I. rész
A nem is olyan egyszerű alapok

Egy
Anatómia
NINCS KÉT EGYFORMA EMBER

Olivia szereti nézni magát a tükörben önkielégítés közben.

Sok más nőhöz hasonlóan, Olivia a hátán fekve szeret maszturbálni, miközben ujjaival dörzsöli a csiklóját. Sok más nőtől eltérően azonban ezt úgy teszi, hogy felkönyököl az állótükör előtt, és nézi, ahogy az ujjai mozognak a nemi szerve redői között.

– Kamaszkoromban kezdtem – mesélte. – Pornóvideókat néztem az interneten, és kíváncsivá tett, amit láttam, ezért aztán szereztem egy tükröt. Széthúztam a nagyajkaimat, hogy láthassam a csiklómat. Mit mondjak? Jó érzés volt, így egészen rászoktam az önkielégítésre.

De nem ez az egyetlen mód, amit kedvel. Azt is élvezi, amikor a zuhanyrózsát pulzáló üzemmódba állítja, és egész kis arzenálja van különféle vibrátorokból. Ezenkívül hónapokat töltött azzal, hogy megtanulja a légzéssel kiváltható orgazmus technikáját, amelyhez még a test érintése sem szükséges.

Efféle dolgokat mesélnek a nők, amikor a szexuális tanácsadóhoz fordulnak.

Elmondása szerint nemi szervének a látványa meggyőzte arról, hogy a szexualitása bizonyos fokig „férfias” karakterű, mivel viszonylag nagy a csiklója – „majdnem akkora, mint egy bébirépa” –, ami, mint mondta, férfias jelleget kölcsönöz neki. Biztosan azért nagyobb, okoskodott, mert magasabb a tesztoszteronszintje, attól olyan „kanos”.

Semmi sem bizonyítja, feleltem, hogy bármilyen kapcsolat volna egy felnőtt nő hormonszintje, nemi szerveinek mérete és formája, valamint vágyainak erőssége között.

– Biztos ez? – kérdezte.

– Nos, bizonyos nők vágya „tesztoszteronfüggő” – feleltem. – Ez azt jelenti, hogy szükségük van kis mennyiségű tesztoszteron jelenlétére, de ez nem jelenti azt, hogy „magas” lenne a tesztoszteronszintjük. A csikló és a húgycsőnyílás közötti távolság pedig némileg befolyásolhatja azt, hogy a nő milyen eséllyel képes kielégülni a közösülés során, de az is egészen más dolog, mint amiről te beszéltél.{1} Jó volna, ha lenne olyan tanulmány, amely kifejezetten ezzel a kérdéssel foglalkozik, ám jelen tudásunk szerint a női nemi szerv alakja, mérete, színe semmilyen módon nem befolyásolja a nők szexuális érdeklődését.

– Aha – bólintott. És ez az egyetlen szó elárulta, amit gondol: „Emily, nem érted a lényeget.”

Olivia végzős pszichológushallgató, egykori tanítványom, a nők egészségvédelmének ügyében tevékenykedő aktivista, jelenleg saját kutatásain dolgozik, ennek kapcsán kezdtünk beszélgetni; így aztán örültem az alkalomnak, hogy megvitathatom vele a témával kapcsolatos tudományos álláspontot. De ez a halk „aha” ráébresztett, hogy Olivia számára nem tudományos problémáról van szó, hanem a saját küzdelméről önmaga, a saját teste és nemisége elfogadásáért, olyan kulturális közegben, amely lépten-nyomon arról akarja meggyőzni, hogy valami nincs rendben vele.

Ezért így feleltem:

– Tudod, nincs semmi baj a csiklóddal. A nemi szervek mindenkinél ugyanazokból az alkotórészekből állnak, de a részek egymáshoz való viszonya nagyon különböző lehet. Ezek az eltérések rendszerint semmilyen módon nem befolyásolják a szerveink működését, minden változat egyformán egészséges és szép. Tulajdonképpen – folytattam – ez a legfontosabb tény, amit tudnunk kell az emberi szexualitással kapcsolatban.

– Tényleg? – kérdezte. – Miért?

A következő fejezet erre a kérdésre igyekszik választ adni.

A középkori anatómiai leírások a női külső nemi szervet a „pudendum” elnevezéssel illetik. A szó a latin pudere igéből származik, amely azt jelenti, hogy „szégyell, szégyenkezik”.{2} Nemi szervünkhöz tehát olyan képzet tapadt, amely szerint a nőnek szégyenkeznie kell a teste miatt.

Szégyenkeznie? Miért is?

A magyarázat valahogy így hangzott: a nők nemi szerve a lábuk között rejtőzik, mintha el akarnák dugni a világ szeme elől, miközben a férfiaké látható helyen, testük elülső részén helyezkedik el. Vajon miből ered ez a különbség? A középkori anatómus számára, aki a „tisztaság” kultuszára épülő nemi erkölcs neveltje, egyértelmű a válasz: amit rejtegetünk a világ elől, az nyilván szégyellni való.

Nos, ha feltételezzük, hogy a női nemi szerv valójában nem a szégyenkezés miatt helyezkedik el a test védett területén – és őszintén remélem, hogy ebben mindannyian egyetértünk –, akkor mi a biológiai magyarázata annak, hogy a férfi nemi szerv a test elülső felén, a női pedig az alsó részén található?

A válasz az, hogy voltaképpen a kérdés második fele tévedésre épül. A hímvessző női megfelelője – a csikló – a test elülső oldalán van, pontosan azon a helyen, ahol maga a hímvessző. Csak azért nem olyan szembetűnő, mert kisebb annál; de nem azért kisebb, mert „szégyenkezik” vagy „visszahúzódó”, hanem mert a női nemi szervnek nem feladata, hogy az örökítőanyagot egyik testből a másikba juttassa. A herezacskó női megfelelői – a nagyajkak – szintén a testnek ugyanazon a részén találhatók, mint maga a herezacskó a férfiaknál, csakhogy mivel a női ivarmirigyek (a petefészkek) a test belsejében rejtőznek, nem úgy, mint a herék, az ajkak nem türemkednek a testfelszínre, így jelenlétük kevésbé feltűnő. Természetesen a petefészkek sem „szégyenükben” rejtőzködnek, hanem azért, mert ez szolgálja a szaporodás célját.

Röviden, a női nemi szervek nem a biológia, hanem csak egy bizonyos kulturális elvárásrendszer lencséjén keresztül szemlélve tűnnek „rejtőzködőnek”.

Ebben a könyvben még sokszor fogunk találkozni a fenti jelenséggel: a kultúra jelentést tulajdonít valamely biológiai jelenségnek. A nemi szerveknek metaforikus jelentést tulajdonítunk, hajlamosak vagyunk inkább azt tekintetbe venni, hogy mire hasonlítanak, mint azt, hogy micsodák valójában. Olivia is hasonló logika alapján tulajdonított „férfiasságot” az átlagosnál nagyobb csiklójának, és ebből általánosítva egész nemi működésének.

Ha a testünket úgy nézzük, amilyen valójában, ahelyett, hogy a hozzá tapadó kulturális jelentést tartanánk szem előtt, tapasztalni fogjuk, hogy mennyivel könnyebb együtt élni, sőt szeretni a nemi szervünket, és vele együtt egész szexuális lényünket – úgy, ahogy van.

Ezért ebben a fejezetben félretesszük a kultúra szemüvegét, és a biológia szemszögéből vesszük szemügyre a nemi szervet. Elsőként azt fogom bemutatni, hogy a női és a férfi nemi szerv, noha különbözőképpen vannak összerakva, voltaképpen hasonló elemekből tevődnek össze. Rá fogok mutatni azokra a különbségekre, amelyek a biológiai és a kulturális képzetek között mutatkoznak, te pedig eldöntheted, hogy melyiket fogadod el. Szemléltetem, hogy az az elv, mely szerint férfi és nő ugyanolyan, de különbözőképpen szerveződő részekből áll össze, nemcsak a nemi szervek vonatkozásában érvényes, hanem kiterjeszthető a férfi és női szexualitás egészére. Érveim talán meggyőznek arról is, hogy ez az azonosság a legfontosabb tanulság, amit az emberi szexualitással kapcsolatban levonhatunk.

Végül egy új központi metaforát ajánlok, amellyel helyettesíthető az ostoba, elfogult, értelmetlen régi, amit a kultúránk próbált ráaggatni a női testre. Az a célom, hogy alternatívát kínáljak a testedről és a nemiségedről való gondolkodáshoz, hogy a saját természetének megfelelő fogalmak alapján tudj viszonyulni a testedhez, nem olyanok alapján, amiket mások erőltettek rád.

A kezdet

Képzelj el két megtermékenyített petesejtet, amelyek éppen beágyazódnak a méh nyálkahártyájába. Az egyik XX-kromoszómát hordoz – azaz genetikailag nőnemű –, a másik XY-kromoszómákat, vagyis genetikailag hímnemű. Kétpetéjű ikrek, fiú és lány. A két testvérke teste lassan alakulni kezd, megjelennek az arcok, a kezek, a lábak; ugyanolyan testrészek fejlődnek ki mindkettőjükben, de a részek másképpen állnak össze, másképpen szerveződnek, ebből következik egyediségük, aminek köszönhetően azonnal megkülönböztethetők egymástól. Ahogy az arcukat is ugyanazok a részek alkotják, szem, orr, száj, melyek nagyjából az arc hasonló részein helyezkednek el, a nemi szerveik is hasonló elemekből állnak, és egészében hasonló szerkezetűek is. De az arctól, a kéztől és a lábtól eltérő módon a nemi szervek születésükig olyan változásokon mennek keresztül, amelyek alapján szüleik automatikusan fiúként, illetve lányként azonosítják őket.

Lássuk, hogyan megy végbe ez a változás. Körülbelül hat héttel azután, hogy a megtermékenyített petesejt beágyazódik a méhfalba, olyan hormonok árasztják el a magzatot, amelyek a hímnemű egyedekre jellemző testi jegyek kifejlődését serkentik.

A hím hólyagcsíra (az a sejtcsomó, amelyből majd kifejlődik az embrió) úgy reagál a hormonhatásra, hogy a nemiszerv-kezdemény lassan a férfi nemi szerv formáit ölti, kialakul a hímvessző, a két here, a herezacskó. Az a hólyagcsíra, amelyből majd lány magzat fejlődik, nem reagál a hormonhatásra, és megkezdődik a női nemi szerv formálódása, kialakul a csikló, a két petefészek, a szeméremajkak.

Azonos részek, eltérő elrendezés. A magzati élet hatodik hetéig a nemi szervek egyformák. Ezután kezdődik meg a nemi szervek differenciálódása, a férfi és női nemi szerv eltérő fejlődése.

Isten hozott a biológiai homológia csodálatos világában!

Homológoknak nevezzük az azonos biológiai eredetű szerveket, akkor is, ha eltérő funkciót látnak el egy-egy szervezetben. A külső nemi szervek minden egyes részének megvannak a maga homológjai az ellenkező neműek külső nemi szervében. Kettőt már említettem közülük: mind a férfi, mind a női nemi szervnek van egy kerek fejben végződő, igen érzékeny, barlangos szövetből felépülő része, amely a nemi izgalom hatására vérrel telítődik. A női nemi szervben ezt csiklónak vagy klitorisznak hívják, a férfiaknál makknak. Mindkét szervhez tartozik egy lágy, rugalmas szervrész, amelyet a serdülőkortól kezdve szőrzet borít. A női test esetében ezek a nagyajkak (labia maiora), a férfitestnél pedig a herezacskó. E szervrészek között nem pusztán felszínes hasonlóság áll fenn, hanem mindegyik azonos magzati szövetből fejlődött ki. Ha közelről szemügyre vesszük a herezacskót, észre fogjuk venni, hogy a közepén forradásszerű vonal fut végig: a heresövény. Ez az a hely, ahol a herezacskó szeméremajkakká vált volna szét, ha más kromoszómák, illetve más biokémiai folyamatok határozták volna meg a magzat fejlődését.

A homológia alapján nyerünk magyarázatot arra is, hogy miért van mellbimbójuk a férfiaknak is, a nőknek is. A nőknél a mellbimbónak elsődleges szerepe van minden emlősfaj esetében (jóllehet akad olyan ősi emlős is, mint a kacsacsőrű emlős, amelynek nincs mellbimbója; a hasi bőr alól szivárog a tej, a verejtékhez hasonlóan). A mellbimbó tehát mint létfontosságú szerv a magzati fejlődés korai szakaszában alakul ki. Úgy tűnik, kisebb „erőfeszítést” igényel, ha a szükségtelen szervet csökevényes formában bár, de meghagyja a természet, mint ha vissza kellene fejlesztenie. Tudjuk, az evolúció mindig a könnyebbik utat választja, ezért aztán a fiú és a lány magzatnak egyaránt megmarad a mellbimbója. Ugyanaz a biológiai eredetük, csak a rendeltetésük más.

A csikló, és megint csak a csikló

A csikló és a hímvessző képviseli a külső nemi szervek azon részét, amelyen a legtöbb idegvégződés található. A csikló látható része, „feje” vagy „makkja” a nemi szerv legfelső részén helyezkedik el, bizonyos távolságra a hüvelytől. (Ez a tény ugyancsak kemény diónak bizonyul majd, amikor az orgazmusról lesz szó a 8. fejezetben.) A csikló ugyanis…

…ugyancsak trükkös szerkezet.

Olyan, mint a bankkártyád: mindig veled van, mindig kéznél van.

Ez az erotikus élmény Nagy Központi Pályaudvara. Felülete átlagosan mindössze egynyolcada a makkénak, mégis közel kétszer annyi idegvégződés található rajta. A mérete a borsó nagyságútól a méretes csemegeuborkáig terjed, és valamennyi méretben és formában egészséges és szép.

A hímvesszővel ellentétben a csikló szerepe az érzékelésre korlátozódik. A hímvessző négyféle feladatot végez: érzékelést, behatolást, ejakulációt, vizeletürítést.

Működési módjuk különbözik, de a biológiai eredetük közös.

A csikló látható része – a makk – valójában csak a csikló fejrésze, ugyanúgy, ahogy a hímvessző esetében. A valóban makkra emlékeztető fejrész a hímvessző végén csak az egyik alkotóelem. Maga a szerv jóval nagyobb. A hímvessző szerkezete mindenki számára ismert. Három kamra alkotja: a két barlangos test (corpora cavernosa), a harmadik pedig a szivacsra emlékeztető szövetből álló corpus spongiosum, amelyen a húgycső halad keresztül. Mindhárom kamra mélyen benyúlik a testbe. A corpus spongiosum egy, a medence mélyén található, gömbszerű szervben végződik (bulbus penis). A barlangos testek a medencecsonthoz tapadnak.

A csiklót a hagyomány a „szeméremtest felső részén látható apró göbként” könyveli el. Pedig biológiai értelemben a csikló sokkal kiterjedtebb ennél, „anatómiailag összetett szerv, amelynek csak a feje emelkedik a szeméremtest felszínére”. A hímvesszőhöz hasonlóan a csiklót is három kamra alkotja: egy pár „láb” (crura), melyek mélyen a szeméremtest szövetébe ágyazódnak, és amelyek homológok a corpora cavernosával, vagyis a barlangos testtel. Harmadik eleme homológ a szivacsos testtel, amelyhez a bulbus penis is tartozik. A hüvelybemenetnél található szervrész túlnyúlik a csikló fején, és mélyen beágyazódik a szeméremtest szövetébe, majd „lovaglóülésben” körülveszi a húgycsőnyílást és a hüvelyt. Bizony: a csikló végighúzódik a hüvelybemenet mentén.

A csikló felépítése. A „klitorisz” a hagyományos értelmezésben általában a külső részre, a makkra korlátozódik. Biológiai értelemben azonban ennél jóval kiterjedtebb szerv: magában foglal egy sor belső, erekcióra képes szövetet, és végighúzódik a hüvelybemenet mindkét oldalán.

A csikló fejét a csiklótakaró fedi, amely a hímvessző előbőrének homológ szervrésze. A fitymafék – az „Y-pont” a makk mellett, ahol a fityma a hímvesszőhöz kapcsolódik – megfelel a női nemi szerv „villájának”, a kisajaktól a csiklóig húzódó redőnek, amely szintén érzékeny és nem kevésbé alábecsült része testünknek.

A hímvessző felépítése. Ahogy a csikló esetében, a „hímvesszőn” is általában csak a külső, látható részt, a makkot és a hímvessző testét érti a köznyelv, pedig a csiklóhoz hasonlóan a hímvesszőnek is van belső, erekcióra képes szövete. A részek hasonlóak, a felépítés eltérő.

Ismerkedj meg a csiklóddal

Ha még sosem találkoztál „szemtől szemben” a csiklóddal, akkor itt az ideje, hogy sort keríts rá. (Sőt, akkor is, ha volt már néhány kellemes találkozótok; szerintem nem árt felfrissíteni az ismeretséget.) Használhatod a szemed vagy a kezedet, de akár mindkettőt is. Ha elolvastad a következő két bekezdést, tedd le a könyvet, és tapasztalati úton folytasd a vizsgálódást.

Ha meg akarod nézni, végy tükröt a kezedbe, húzd szét a szeméremajkakat (ez a szeméremtest külső, lágy, szőrzettel borított része), és vedd szemügyre. A szeméremtest felső részén látni fogod a rügyhöz hasonlító szervecskét.

Ujjaiddal is próbálkozhatsz. Kezdd a középső ujjad hegyével, mégpedig annál a pontnál, ahol a két nagyajak fent találkozik. Finoman gyakorolj nyomást a területre, mozgasd előre-hátra az ujjad, és lassan csúsztasd az ujjbegyedet lefelé, a két ajak közé, amíg sikerül kitapintanod a rugalmas kis húrszerű rostot a bőröd alatt. Segít, ha a másik kezeddel közben a szeméremdomb bőrét kissé felfelé húzod. Ha nehezen csúszna az ujjad, nedvesítsd meg egy csepp nyállal, síkosítóval, antiallergén krémmel vagy egy kevés kókuszolajjal.

Hidd el, megvan az oka, amiért arra kérlek, hogy valóban vedd szemügyre a csiklódat:

Az egyik előadásom után odajött hozzám a tanfolyam egyik résztvevője, és elmesélte, hogy Skype-on beszélgettek az édesanyjával. Hallgatóm mesélt az abban a félévben látogatott kurzusairól, többek között az enyémről is, amely Női nemiség címen futott. Hallgatóm megemlítette az édesanyjának, hogy az előadáson vetített képek között a grafikus illusztrációk és táblázatok mellett olyanok is akadtak, amelyek női nemi szerveket ábrázoltak. Ekkor az édesanyja olyasmit árult el, ami megdöbbentette a diákomat. „Azt sem tudom, hol van a csikló!” – ezt mondta az édesanyja.

Egy ötvennégy éves asszony.

Hallgatóm ezek után e-mailben elküldte az édesanyjának a fotóimat.

Ez a történet vezetett rá arra, hogy rövid anatómialeckével kezdjem ennek a könyvnek az első fejezetét. Sőt, a legszívesebben pólókra nyomtatnám a női nemi szerv ábráját, ahol nyíl mutatná a csikló helyét; még azt is odaírnám, hogy ITT VAN. Kedvem volna szórólapokat gyártani, amiket az utcasarkon osztogatnék, részletes útmutatóval, amely segítene megtalálni a csiklót. Vizuálisan és manuálisan egyaránt. Animált GIF-et is el tudok képzelni, amelyen egy nő megmutatja. Szerintem felrobbanna az internet. Esetleg egy óriásplakát is kikerülhetne, mondjuk a Times Square-re. Mert azt akarom, hogy mindenki tudja.

De még ennél is jobban szeretném, ha minden női olvasóm most azonnal letenne mindent a kezéből, és megnézné a sajátját. Mert fontos tudni, hogy hol helyezkedik el a csikló, de még ennél is fontosabb, hogy tudd, hol van a te csiklód. Ez mindennek a kezdete. Keress egy tükröt, és nézd meg a csiklódat, a hallgatóm és a csodálatra méltó módon bátor anyukája tiszteletére.

Amikor én magam először láttam az enyémet kezdő szextanácsadó koromban, szó szerint sírva fakadtam. Tizennyolc éves voltam, éppen egy rossz párkapcsolattal küszködtem, tele voltam megválaszolatlan kérdésekkel. A kurzusvezetőm így szólt: „Amikor ma este hazamész, vegyél elő egy tükröt, és keresd meg a csiklódat.” Így is tettem. És könnyek szöktek a szemembe, amikor láttam, hogy nincs benne semmi furcsa vagy visszataszító. Egyszerűen a testem része volt. Hozzám tartozott.

Mint kiderült, az a pillanat egy évtizedes felfedezőmunka kezdőpontja volt. Rájöttem, hogy ha a nemiségemet akarom megismerni és megérteni, akkor a saját testemet kell megismernem.

Úgyhogy most menj, és nézd meg a csiklódat.

És ha már arrafelé jársz, nézd meg a szeméremtested más részeit is.

Mindig örülök, ha a csoportomban olyan diákok is akadnak, akik nem a szokásos, tizennyolc és huszonkét év közötti korcsoportba tartoznak. Merritt aztán bizonyosan nem volt „megszokott” jelenség: a menopauza időszakát élő leszbikus írónő homoerotikus élményekről írt történeteket, és a kamasz lányával érkezett a csoportba, akit a partnerével közösen neveltek. Amikor először találkoztunk és elmondta, hogy koreai szülei bigott vallásos keresztények voltak, őt pedig szigorú, konzervatív értékrend szerint nevelték, bizony elcsodálkoztam. Amit megtudtam róla, még értékesebbé tette számomra a jelenlétét, még többre becsültem, hogy leszbikusként vállalta önmagát, sőt alkotássá formálta a tapasztalatait.

A negyvenkét éves Merritt még sohasem látta a csiklóját. Meg sem fordult a fejében ez a lehetőség, amíg az első óra során elő nem álltam ezzel a javaslattal, ahogy máskor is tettem. Az előadás után odajött hozzám, és megkérdezte:

– Szerinted jó ötlet, hogy arra biztatod ezeket a fiatal gyerekeket, hogy nézegessék a saját testüket? Mi lesz, ha… elriasztod őket önmaguktól?

– Ez nagyon fontos kérdés – feleltem. – Eddig senki sem számolt be ilyesmiről. De hiszen nem is kötelező; ha valakinek gondot okoz, ne tegye. Mégis, kifejezetten javaslom, hogy megpróbálkozzanak vele, különösen azoknak a hallgatóknak ajánlom, akik később az egészségügyben tevékenykednek majd. De, ismétlem, mindenki szabadon eldöntheti, hogy látni akarja-e a saját testét, vagy sem.

Merritt nem akarta látni.

Megtette viszont helyette a partnere, Carol – ami bizonyos értelemben még annál is nagyobb bátorságot igényel, mint ha saját maga tette volna meg –, ő pedig megnézte a partneréét. Aztán megbeszélték, hogy mit láttak. Megegyeztek abban, hogy korábban egyiküknek sem jutott eszébe ezzel foglalkozni, és a beszélgetéseik során sosem került szóba a saját testük, legalábbis ilyen vonatkozásban nem. Merritt a következő óra után beszámolt a tapasztalatairól, amelyek elmondása szerint igen sok tanulsággal szolgáltak.

– Carol elmondta, hogy ő már látta a punciját! A nyolcvanas években részt vett egy feminista testtudatfejlesztő kurzuson, ahol közösen végezték a gyakorlatot: kört alkotva leültek a padlóra, és kézitükörrel a kezükben vették szemügyre a testüket.

– Ez igen! – kiáltottam fel őszinte elismeréssel.

Merritt tenyerét kifelé fordítva felemelte a két kezét, mintha mérlegre tenné a szavait.

– Nem is értem, a számomra miért olyan nehéz ez. Ha szexről van szó, úgy érzem, mintha éles hegygerincen kellene egyensúlyoznom, és minden pillanatban a szakadékba zuhanhatnék.

Azok az ellentmondásos érzések, melyekről Merritt beszámolt, rendkívül gyakoriak azok körében, akiket a nemiséget szigorú keretek köré szorító hagyományok szerint neveltek. Merritt azonban rájött, hogy érzései nemcsak a neveltetésére vezethetők vissza, hanem olyan okokra is, amelyek egész pszichés felépítésében gyökereznek. A 2. fejezetben ezt is részletesen kifejtem.

Ajkak, kicsik és nagyok

A női nemi szerv belső ajkai (labia minora, azaz kisajkak) igazság szerint nem mindig „belsők”, hanem legtöbb esetben túlnyúlnak a nagyajkakon, de bizonyos testhelyzetben valóban a szeméremtest belső oldalához tapadnak, ezért kevéssé szembetűnőek. A színük általában homogén, egyenletes, esetleg a szélek felé valamivel sötétebb, mint a tövénél. Mindez tökéletesen normális, egészséges és szép. Legyen bár hosszabb vagy rövidebb, rózsaszín, bézs, barna – mindegyik változat normális.

A külső ajkak formája, mérete is egyénenként változó. Némelyiket dús szőrzet borítja, amely lehúzódhat a combok belső oldalára és a végbélnyílás környékére is, de előfordulhat, hogy alig látható rajta szőrzet. Némelyik duzzadt, más esetben viszont alig emelkedik ki a combhajlat és az ágyék bőréből. A színe sokszor megegyezik a környező bőr színével, de előfordulhat, hogy sötétebb vagy világosabb annál. Mindez normális, és egyformán szép.

Ahogy a csikló esetében is láttuk, a szeméremajkakkal kapcsolatos, kulturálisan meghatározott szemlélet sem fedi a biológiai valóságot. A nem túl kemény pornóvideókon digitálisan változtatják meg a szeméremtestek látványát, hogy lehetőleg megfeleljen az ideálképnek, amely behúzódó, egyenletes színű ajkakat ír elő. A videó nem tűri a „túlrészletezett”{3} látványt. A szeméremtest kulturális reprezentációja tehát meglehetősen szegényes, nem sok változatosságot mutat. A valóságban azonban jóval nagyobb változatosság jellemzi ennek a szervnek a felépítését, és szinte egyetlen variáns sem hordoz olyan tulajdonságokat, amelyeknek orvosi, funkcionális következményei volnának. Az ábrázolás szűkre szabott keretei viszont nagymértékben meghatározzák a nők elképzeléseit arról, hogyan kell kinéznie a „normális” szeméremtestnek.{4}

A női szeméremtest

Ezért hát ha úgy döntesz, hogy megnézed egy másik nő nemi szervét – amit egyébként ajánlok, de csak akkor, ha a másik fél örömmel beleegyezik –, tapasztalni fogod, hogy sok esetben egészen más, mint a tied, vagy azok, amiket láttál. Olyan takarosan „összecsomagolt” puncikat, amelyekkel a Playboy hasábjain találkozhatsz, igen ritkán látni.

Hacsak nem érzel fájdalmat (ha igen, fordulj orvoshoz!), nemi szerved pontosan olyan tökéletes, amilyennek lennie kell.

A szűzhártya mítosza

Az embernek vagy van szűzhártyája – a vékony hártya a hüvelybemenet alsó részén –, vagy nincsen. Akár van, akár nincs, biztosíthatlak, hogy szinte semmi sem igaz abból, amit a szűzhártyával kapcsolatban mondanak és tanítanak.{5}

Talán még abban van a legtöbb igazság, hogy a közösülés során a szűzhártya fájdalmassá válhat, ha nem szokott hozzá a behatoláshoz, és nem nyúlik a szövet. Ez is hozzájárul ahhoz, hogy az első közösülés alkalmával a nők többsége fájdalmat érez, ám a fájdalomnak nem ez az elsődleges oka. (Az elsődleges ok az esetek többségében a síkosság hiánya.)

A szűzhártya azonban nem szakad, és nem is marad „szakadt” az idők végezetéig, mint a feltépett celofán a befőttesüvegen. Ha a szűzhártya megsérül vagy beszakad, akkor meg is gyógyul. A mérete pedig nem változik azáltal, hogy behatolás történt.{6} Továbbá az esetek többségében nem vérzik. Az első behatoláskor jelentkező vérzés sokkal inkább a hüvely falának a megfelelő síkosság hiánya miatti sérülését jelzi, semmint a szűzhártya „szakadását”.

Valójában az történik, hogy amennyiben a hártya rendszeresen behatásnak, nyomásnak van kitéve, rugalmasabbá válik. A serdülőkor végére pedig (nagyjából huszonöt éves korban) bizonyos hormonok hatására a szűzhártya zsugorodni kezd, és kevésbé lesz észrevehető – ha egyáltalán látható volt valaha.

A szűzhártya megint csak a női nemi szerv bámulatra méltó változatosságát példázza. Néhányan ugyanis szűzhártya nélkül születnek, mások viszont olyan hártyával, amely teljes egészében elfedi a vagina nyílását, megint mások olyan, mikroperforált szűzhártyával, melyen számos apró lyukacska található. Előfordul az úgynevezett szeptált hártya is, amelynek közepén egyetlen hártyacsík szeli ketté a hüvelynyílást. A szűzhártya lehet erős vagy szakadékony, sérülékeny. Némelyik már a serdülőkor tájékán felszívódik, de van olyan, amelyik még a menopauza idején is látható valamilyen formában.

A szűzhártya sokfélesége a tudomány mai álláspontja szerint annak a ténynek tudható be, hogy ennek a szervrésznek az evolúció során nem volt különösebb jelentősége. Nincs sem szaporodási, sem más funkciója. Afféle melléktermék, az evolúciós kiválasztódás feleslegessé vált darabja, akárcsak a férfiak mellbimbója. Az ondódomb homológ szervrésze, amely a húgycső falán található taréj, azon a helyen, ahol a férfi húgycső áthalad a prosztatán és csatlakozik az ondóvezetékhez.

A szűzhártya a kultúra által metaforikus jelentéssel felruházott anatómiai jelenség ékes példája. Íme a szerv, amelynek nincs semmiféle biológiai rendeltetése, a nyugati kultúra mégis évezredekre visszanyúló, szövevényes történetet kanyarított köré. A történetnek az égvilágon semmilyen köze sincs a biológiához, az egész a nők testének kontrollálásáról szól. A kulturális szemlélet egyfajta „akadályt” lát a hüvelyt „elzáró” szervecskében, melyet ilyenformán a „szüzesség” (amely maga is biológiailag értelmezhetetlen fogalom) jeleként és zálogaként értékel. Ez a fura elképzelés csak olyan társadalomban alakulhatott ki, amely a nőket szó szerint vagyontárgyaknak tartotta, és ezeknek a vagyontárgyaknak a hüvely volt a legértékesebb része, melyet védeni kellett.

Noha a szűzhártyának nincs semmiféle fizikai vagy biológiai rendeltetése, számos kultúra olyan kiterjedt mitológiát kanyarított köré, hogy egyesek képesek sebészeti úton „helyreállítani”, mintha bármiféle orvosi jelentőséggel bírna ez az állapot. (Vajon a férfi mellbimbó tökéletes állapotát helyreállító beavatkozások iránt miért nem mutatkozik igény?)

A szűzhártyának bizonyos értelemben a nő egészsége szempontjából mégis van némi jelentősége: nem egy nőt öltek meg a történelem folyamán amiatt, mert nem volt szűzhártyája. Másoknak elmagyarázták, hogy hiába állítják az ellenkezőjét, őket „nem erőszakolhatták meg”, mivel a szűzhártyájuk érintetlen maradt. E nők életét, testi-lelki jóllétüket a szűzhártya megléte vagy hiánya nagyon is kézzelfogható módon befolyásolta. Ennek azonban nem anatómiai okai voltak, hanem kulturálisak.

{1} Wallen–Lloyd: „Female Sexual Arousal”. Lásd még Emhardt–Siegel–Hoffman: „Anatomic Variation and Orgasm”, illetve Mazloomdoost–Pauls: „Comprehensive Review of the Clitoris”. Fantasztikus, lenyűgöző tanulmány, de ritkán tanítom, mert az ilyen tanulmányok sok esetben (nem mindig) abba a hibába esnek, hogy valamely, a szexualitással összefüggő hamis mítoszt – például azt, hogy a hüvelyi ingerléssel elért kielégülés lenne a „sikeres orgazmus” – egyfajta túlzottan leegyszerűsítő elmélettel helyettesítik, jelen esetben azzal, hogy a nemi szerv mérete, formája, elhelyezkedése lenne a kulcs. A 2014-es kiadásban a szerkesztő kommentárt is fűzött a szöveghez: „Akkor melyik a jobb? Ha nagyobb a távolság, vagy ha kisebb?” Pont az ilyen kérdések feltevéséről szeretném lebeszélni az olvasókat. Az efféle félrevezető elemzések nem segítenek a nőknek, inkább tovább növelik a szorongásukat azzal kapcsolatban, hogy vajon „megfelelő-e” a nemi szervük. Hiszen pont eléggé a fejükbe verték az efféle normatív megállapításokat. Éppen azért kerítettem sort a témára itt, a könyv elején, hogy felhívjam a figyelmet a veszélyre: sokan túlságosan nagy szerepet tulajdonítanak a tudománynak, és nem figyelnek eléggé magára az érintett emberre. A fejezet – és az egész könyv – legfőbb üzenete az, hogy „mindannyian ugyanazokból a részekből vagyunk összerakva, csak eltérő módon működünk”. Egyik szerv se jobb vagy rosszabb a másiknál, egyszerűen különfélék. Bár a tudomány időnként megkockáztat olyan kijelentéseket, amelyek szerint bizonyos szervek formája, felépítése „jobb”, mint a többié, a számunkra nagyon fontos, hogy semmiféle értékítéletet ne alkalmazzunk a nemi szervünkkel kapcsolatban.

{2} A fogalommal már Arisztotelésznél is találkozhatunk.

{3} Drysdale–Russell–Glover: „Labiaplasty”.

{4} Moran–Lee: „What’s Normal?”

{5} A szűzhártya mibenlétével végre olyan hiteles források is foglalkoznak, mint a How to Lose Your Virginity [Hogyan veszítsd el a szüzességed] című dokumentumfilm és a hozzá kapcsolódó tévéműsor (Feeney: Living Myths about Virginity), valamint az Adam jobban tudja című videósorozat.

{6} Hegazy–Al-Rukban: „Hymen. Facts and Conceptions”.