NINE

y a r d s

T W I N K Y P I N K

ELLYNE

Szerkesztette:

Király Bernadett

Varga Zsanett

Korrektúra:

Zurbó Zsófia

Köszönöm drága előolvasóimnak is, Fanninak és Kittinek!

fülszöveg

Van, hogy évekig epekedsz titkon valaki után, és elképzelsz róla valamit. Elképzeled milyen lehet vele egy randi, a csók, és milyen érzés, ha a barátnőjeként, az ő mezét hordva drukkolsz neki a mindent eldöntő meccsen. Ilyen volt számomra Dylan Rhodes is. Egészen addig, ameddig rá nem jöttem, hogy egy seggfej!

Ő a focicsapat reménysége, én pedig egy piercing szalonban güriző művészetis diák, aki még azt sem tudja, hol van a zöld csíkos zoknijának a párja, nemhogy hol képzeli az életét, és a jövőjét. Vele ellentétben.

Ám, amikor egy dupla randin megismertem, és totálisan ledöntött minden elképzelést, amit róla alkottam, valami megváltozott. Arról nem is beszélve, amikor kiderült, hogy a legjobb barátja húga vagyok. Nem száll le rólam, és megkeseríti mindennapjaimat a kampuszon.

Azt gondoltam, talán nyáron végre megszabadulok a feszültségtől, és süttethetem a bőrömet (természetesen magas faktorú napvédővel a globális katasztrófa közepette) a tóparti nyaralónknál. Csak aztán megjelent… egy bőrönddel a kezében.

Mi a frász?

Z E N E L I S T A

_______________

.

Ramones – Sheena is a punk rocker

Måneskin - Timezone

Sum41 – With me

Sex Pistols – God save the Queen

Roxette – What do you do

Radiohead - Creep

Harry Styles - She

Chinchilla – Little girl gone

Pierce The Veil – King for a day

Cowboy Junkies – Sweet Jane

Shawn Mendes – Fallin’ all you

.

Egyszer valakinek te leszel a tíz yardos vonal, és majd megteszi neked a kilencet, hogy elérjen hozzád!

Tartalom

fülszöveg

Z E N E L I S T A

.

1.

J o h a n n a h

D y l a n

J o h a n n a h

D y l a n

J o h a n n a h

D y l a n

J o h a n n a h

D y l a n

J o h a n n a h

D y l a n

J o h a n n a h

D y l a n

J o h a n n a h

D y l a n

J o h a n n a h

2.

D y l a n

J o h a n n a h

e m a i l

D y l a n

J o h a n n a h

D y l a n

J o h a n n a h

D y l a n

J o h a n n a h

D y l a n

J o h a n n a h

D y l a n

J o h a n n a h

D y l a n

J o h a n n a h

D y l a n

Epilógus

J o h a n n a h

Bónusz

Bónusz

1.

ELSŐ RÉSZ

J o h a n n a h

Picsába!

Kifújom arcomból az elszabadult göndör tincsemet, miközben beragasztom a dobozomat. Tudtam, hogy egyszer eljön ez a nap, csak arra nem számítottam, hogy ennyire fájdalmas lesz. Millie és én igazán belaktuk ezt a csajbarlangot, és az, hogy most itt kell hagynom, azt jelenti, hogy egy korszak lezárul. Arról nem is beszélve, hogy fogalmam sincs az utolsó évemben hol fogok lakni… Az albérlet árak a kampusz környékén megfizethetetlenek, és már így is túl sok ingázásomba telik a munkahelyemtől elérni az óráimat. Ergo, nem költözhetek ki a belvárosból, márpedig nem tudom megfizetni az itteni árakat. Mivel a kollégium is megtelt a következő szemeszterre, és hiába kuncsorogtam helyért, más utat kell választanom. Plusz műszak a nyári munkahelyemen, és… bekéredzkedem egy baráthoz, aki talán megkönyörülne rajtam, és megengedné, hogy a kauciót havonta törlesszem le neki. A probléma csak egy. Az egyetlen ember, akihez bekéredzkedhetnék, az Dylan Kicseszett Rhodes. Mivel Brox és Bailee összeköltözött, Rowan mellé pedig az én csodás barátnőm táncikál be hamarosan, nincs más választásom. Waylen más tészta. Nála nincs szabad hely, pedig a legjobb opcióm lehetett volna.

Nagyot sóhajtok, miközben a dobozt arrébb tuszkolom és a pultra támaszkodom. Jesszus, még ezt a hülye pultot is imádtam.

– Halihó – libben be a nappaliba Millie, kezében egy utazós táskával, mögötte pedig Rowan egyensúlyoz karjaiban egy hatalmas dobozt. Nagy puffanással a földre dobja. Ekkor veszem észre, mennyire csapzottak. Egy ideje már eltűntek Millie hálójában, most pedig kócos hajjal, kipirult arccal állnak itt előttem, mint két kanos kis tinédzser. Megrándul a szám széle. Nos, szép teljesítmény ennyire halkan csinálni.

– Nocsak, fiatalok – emelem számhoz a pohár kávémat. – Csak nem rosszalkodtatok? – Mindketten zavartam elkapják a fejüket.

Már azt sem tudom, milyen érzés, ha megérint egy férfi, vagyis… sosem volt úgy igazán részem benne, mivel éveket adtam az életemből egy srácnak, aki titkolta előlem, hogy valójában meleg. Azóta randizni sem volt gyomrom.

Rowan arcára bárgyú vigyor ült ki.

– Csak elbúcsúztunk Millie szobájától.

– Remélem… tőlem nem szeretnél ilyesmi búcsút venni – pillantok a barátnőmre, mire ő eltátja a száját. Feszült pillantást vetek Rowan-re. – Téged pedig utállak!

– Most mit csináltam, már megint?

– Elrabolod a legjobb barátnőmet – biggyesztem le ajkaimat.

– Nem minősül elrablásnak, ha saját akaratából jön velem – karolja át Millie-t, és csókot nyom a feje tetejére.

– Maradhatok még, Jo. Segíthetnék, ameddig nem találsz megfelelő helyet. Vagy fizethetem a következő hónapokat – veti fel a barátnőm, de hallani sem akarom. Sosem kérnék tőle ilyet, és igenis, azt akarom, hogy átadja magát ennek a szexis hokiistennek, még ha a srác néha az agyamra is megy. Persze kedvelem, mert boldoggá teszi a legjobb barátomat.

– A nyárra hazamegyek, szeptemberben pedig már lesz helyem – legyintek, és ez csak egy fél hazugság. Beszélnem kell Dylan-nel ma.

– Ha bármi gond van, szívesen segítek – szólal meg Rowan. – Felelősnek érzem magam azért, ha szarban maradsz

– Biztosan lesz helyed szeptemberben? – néz rám gyanakodva Millie.

– Nagyon édesek vagytok, de higgyétek el, minden rendben lesz – sóhajtom. – Ha mégsem, megígérem szólok, és kérek segítséget.

– Ígérd meg, úgy igazán! – szegezi nekem a mutatóujját, én pedig hozzáérintem az enyémet.

– Ígérem, úgy igazán, hogy hazatelefonálok. – Akárcsak E.T.

Millie kifejezéstelen arccal néz rám, én pedig felnevetek. Csakhogy belül sírok, mert hiányozni fog és nehezen zárok le boldog korszakokat az életemben. Arra gondolok, hogy a következőt is legalább ennyire felejthetetlenné akarom tenni, de ha csak Dylan-re gondolok, és arra, amit kivált belőlem, görcsbe rándul a gyomrom.

Kész kínzás lesz ez a beszélgetés, de muszáj megejtenem. Aztán kitalálok valamit, hogy ne fulladjak meg a közelségétől, ha esetleg együtt laknánk. Mert ugyebár ez csak egyoldalú dolog. Dylan nem viszonozta az érdeklődésemet pár hónappal ezelőtt, és ezt a tudtomra is adta. Tovább kell lépnem, és le kell nyelnem a büszkeségemet.

Előveszem a telefonomat és megírom a sorsdöntő üzenetet.

D y l a n

Megmasszírozom a vállamat, a nyakam pedig akkorát roppan, hogy a csapattársaim felém kapják a fejüket.

A haverom, Jason aggódva összevonja a szemöldökét, miközben magára rángatja a fehér pólóját. Hajából a vízcseppek elárasztják az anyagot, és már tapad is a testére. Sosem értettem, hogy miért nem törli meg rendesen soha a bozontját.

– Minden oké, haver?

– Ja – hazudom.

A műtét óta nem az igazi, és bár tudtam a sérüléskor, hogy a profi karriert eláshatom, azért a fájdalom néha baromi elviselhetetlen tud lenni.

– Voltál orvosnál? Megint elkezdődtek a fájdalmaid?

– Múlt héten voltam, minden rendben. Rosszul mozdultam a meccsen, ennyi – vallom be, mert a fájdalom ellenére is végigszeltem a pályát és megnyertem a csapatnak a meccset. Az utolsó meccset. Nyáron minden más lesz.

Két évem volt tervet változtatni az életemet illetően. Nagy esélyem volt arra, hogy bekerüljek az NFL-be, de a sérülésem után tisztává vált számomra, hogy nem fognak draftolni. Hiába vagyok jó a pályán, senki nem fog kockáztatni a sérült vállammal. De megbékéltem vele, mert a másik szenvedélyem felé fordulhattam, az edzősködés felé, na meg ott az formatervző diplomám, amivel kapcsolatban szintén sok tervem van. A focit sem kell feladnom. Rowan-hez hasonlóan én is játszhatok egy amatőr csapatban kedvem szerint, hogy továbbra is formában tartsam magam.

– Rohadt szar, hogy lediplomáztál, öreg – rázza meg a fejét Jason. – Nélküled az utolsó szemeszterem egy szar lesz – horkan fel.

– Milyen kedves tőled. Kösz a gratulációt – biccentek felé.

– Tudod, hogy értem. Nélküled semmi esély, hogy bejutunk az állami döntőbe.

– Ne légy pesszimista. Itt leszek, és segítek, csak az oldalvonalról. Emellett pedig szívesen látlak a tréningjeimen – vigyorodom el.

– Kösz, nem – rázza hevesen a fejét. – Te vagy a futballvilág Voldemort-ja.

– Baszd meg!

– Majd Cindyt este – kacsint. – Jesszus, róla nem tudok így beszélni – komorul el.

A barátnője – aki egyébként imádja Jason mocskos száját –, remélhetőleg már kint várja az öltöző előtt és elrángatja innen a francba, hogy végre ne élcelődjön rajtam. Csak egy valakit akarok, hogy csipkelődjön velem. De vele az a gond, hogy éppen fejvesztve menekül előlem egy félreértés miatt.

– Szóval, akkor edzőtábor – néz rám büszkén. – Imádni fognak a kölykök.

– Én is őket – vallom be. – De erről nekik nem kell tudniuk.

Jason hangosan felnevet.

– Minden meccsetekre elmegyek az ősz folyamán.

– El is várom. Ha szarok leszünk, kellenek a díszszurkolók.

– Ötven dolcsi per meccs – kacsint.

Megrezzen a telefonom a padon, én pedig felkapom. Nate-től jött üzenet.

N: Akkor áll a nyár?

Visszapötyögöm a választ.

D: Ja! Az edzőtábor csak augusztusban kezdődik, szóval a júliusom szabad.

N: Király! Akkor várunk a nyaralóban.

Érzem, ahogy az izgatottság végigfut a testemen, és kissé félve írom be a következő üzenetet.

D: Ki lesz még ott?

N: Chad, a húgom, és én.

Chad a volt csapattáram az NYU-ról, aki még mindig együtt játszik Nate-tel. Rohadt jó lesz végre találkozni vele.

D: Ott leszek. Akkor két hét múlva, seggarc!

N: Két hét múlva. És csak szólok, a húgom miatt nem vihetünk haza csajokat, a bárban kell felszedned őket.

Fogalmam sincs, honnan a francból szedi, hogy csajozni akarok. Sosem voltam nagy csajozógép, és általában ők invitálták meg a csajokat a nyaralóba. Eszembe sem jutott, hogy bárkit odavigyek, főleg, hogy Jo is ott lesz…

D: Ettől nem kell tartani. Cölibátusban élek.

N: Helyes! Azt mondják, ha sokáig tartogatod, nagyobbat robban a következő aktusnál.

Döbbenten bámulom a telefont és a fejemet rázva bezárom a beszélgetést. Ekkor felbukkan egy újabb üzenet, mégpedig Jo Jaxon-tól, a haverom húgától. Önkéntelenül is elvigyorodom, és melegség árad szét a gyomromban. Az üzenet rövid és lényegre törő.

J: Beszélnünk kell!

Aggodalom fut végig rajtam, mert fogalmam sincs, miről lehet szó. Eszembe jut, hogy hónapok óta tudomást sem vesz rólam. Azóta az éjszaka óta.

A dupla randink után együtt töltöttünk egy kis időt, és bár zavarba ejtően éles nyelve volt a csajnak, totál belezúgtam akkor este az utcán sétálva és beszélgetve. Úgy éreztem magam, mintha a Mielőtt felkel a nap című filmbe csöppentem volna. Totál elragadott a hév és majdnem megcsókoltam. Emlékszem, ahogy felnézett rám, a hatalmas őzike szemeivel, és megkérdezte, felmegyek-e a hozzá. Zavarban volt, mintha arra gondolt volna, hogy most ez jön. Hogy én is egy olyan sportoló vagyok a kampuszon, aki elvárja, hogy első randi után megfektethessen valakit. Jobbnak láttam józannak maradni, pedig esküszöm, mindennél jobban szerettem volna gerincre vágni akkor éjjel. Ehelyett azt mondtam: Ez nem jó ötlet!

Jo egyből bezárt előttem, úgy vette az elutasítást, hogy nem érdeklődöm iránta. Aztán kiderült, hogy Nate húga, és gondolom emiatt is húzott egy baromi vastag falat közénk. Egy ideig a nyakára jártam, de amikor észrevettem, hogy egyre jobban zavarom, leálltam. Szóval várok és várok. Kivárom a tökéletes alkalmat, és úgy érzem, most jött el. A nyaraláson.

Beírom a választ, aztán összeszedem a cuccaimat. Baromira remélem, hogy nincs nagy gáz.

A tíz yardos vonalig való eljutást egy játékban úgy hívják, hogy az egész kilenc yard. Jo Jaxon nekem a tíz yardos vonal, én pedig megteszem neki a kilencet.

J o h a n n a h

D: Találkozzunk a Jo’s-ban húsz perc múlva!

Leteszem a telefont az asztalra, ujjaimat pedig - a mai napon a harmadik - kávém bögréje köré simítom. A melegség végigárad az ízületeimben, és ez kissé meg is nyugtat. Jellemző, hogy pont ide hívott, ahol a dupla randis estén nyaláboltunk fel elvitelre egy-egy americano-t.

Emellett a hely a nevemet viseli, vagy én az övét. Nézőpont kérdése.

Lábamat rázom az asztal alatt és figyelem az ajtót minden alkalommal, amikor meghallom a kis csengő csilingelését, akárhányszor kinyílik. Aztán egyszer csak megáll a levegő, mert belép rajta ő.

Melegítőt visel, azt az átkozott szürke alsót, és fekete, testére feszülő pólót. Hullámos, sötét haja kissé nedves, mogyoróbarna és zöld árnyalatában felcsillanó szemei pedig egyből rám villannak. Nagyot nyelek, ahogy hatalmas termetével átszeli a helyiséget, miközben a lányok nyálukat csorgatva néznek utána. Bármikor láttam őt a kampuszon, egy pironkodó kislánnyá változtam, és féltem tőle, hogy egyszer csak rám néz. Fogalmam sincs miért.

Ajkait észveszejtő mosolyra húzza, ahogy felém lép. Az értelmező kéziszótárban a szex szó mellett, biztosan Dylan Rhodes neve szerepel, mert Istenemre mondom, ez a pasas a két lábon járó dögösség és sötét vonzalom.

– Jo – áll meg az asztalnál, és kihúzza az előttem lévő széket.

– Dylan – biccentek felé lazán. – Köszönöm, hogy eljöttél.

Összevonja sötét szemöldökét, és ujjait összekulcsolva az asztalra dől.

– Azta… ez elég hivatalosan hangzik. Mi a helyzet?

– Igaziból a segítségedre lenne szükségem – harapok zavartan az ajkamba.

– Minden rendben? – néz rám aggódva.

Nem, mert baromira akarlak…

Megrázom a fejemet.

– Biztosan hallottad, hogy Millie és Rowan összeköltözik – bólint. – Egyedül nem tudom fizetni a lakást, ezért szeptemberben új helyet kell keresnem. A kollégiumban nincs már hely, és egyedül nem tudom megfizetni a lakásokat. A munkám miatt nem tudok messze költözni a kampusztól és…

– Költözz hozzám! – bukik ki belőle hirtelen.

– Öhm…

– Van nálam szabad hely.

– Pont erre gondoltam – nézek rá zavartan. – Neked ez nem gond?

– Ha az lenne, nem ajánlottam volna fel – rándul meg a szája széle.

– Akkor jöjjön a kényes téma.

– Nate-et nem fogja zavarni. Majd én beszélek vele.

– Nem a bátyámra gondoltam – ráncolom az orromat. – Hanem arra, hogy nem tudom egyben befizetni a kauciót. Van arra lehetőségem, hogy havonta törlesszem le?

– Ne foglalkozz az anyagiakkal. Van elég nekem kettőnknek is. Akkor fizetsz, amikor tudsz.

Kettőnknek… Mintha együtt lennénk.

Izgalom hatalmasodik el felettem, de próbálom erős téglafalak mögé szorítani. Elutasított, és okkal, nem vagyok az esete, vagy fogalmam sincs, szóval meg kell tartanom a büszkeségem. Az, hogy ilyen könnyen belemegy az együttélésbe, azt is bizonyítja, hogy nem érez felém semmiféle kísértést, ami rólam természetesen nem mondható el.

– Ennyit szerettél volna? Mert ettől igazán nem kellett volna tartanod.

– Voltak köztünk bonyodalmak, Dylan, persze, hogy paráztam.

– A randinkra gondolsz?

– Hát, igen? – nevetek fel fájdalmasan. – Mindegy is, régebben volt, nem fontos.

– Kérdezhetek valamit? – dől előre az asztalon, de még mielőtt megszólalhatna megjelenik a pincérlány mellettünk.

– Mit hozhatok?

– Hosszú kávét, feketén elvitelre, köszönöm – válaszol anélkül, hogy ránézne, én pedig rohadt szomorú leszek, amiért ilyen hamar le akar lépni és még egy kávét sem akar meginni velem. A lány unottan firkantja fel a rendelést, és felszívódik, mint a kámfor. Jó tudni, hogy van olyan, akire nincs hatással ez a behemót focista. – Szóval ott tartottam, hogy szerintem valamit meg kéne beszélnünk.

Nagyot pislantok.

– Mire gondolsz?

– Hogy miért kerülsz.

Ajkamba harapok.

– Csak mert szerintem a randink baromi jól sikerült, és kétlem, hogy Nate ennyire zavarna. Akárhányszor átgondolom azt az estét, arra jutok, hogy kölcsönösen megkedveltük egymást, tehát nem értem miért kezdtél el utána mégis kerülni.

– Te most komolyan beszélsz? – nézek rá kissé feszülten. – Felhívtalak, te pedig azt mondtad nem jó ötlet. Aztán ha jól emlékszem, te nem kerestél fel, miután az önbizalmamat romokba döntötted. Aztán a meccsetek utáni bulin egy szőkét láttam lógni a karodon, szóval nem értem miért kellett volna megalázkodnom.

Úgy ömlik ki belőlem minden fájdalom, hogy nem bírom féken tartani. Dylan tekintetében megbánást látok és értetlenséget. Most komolyan nem emlékszik? Aztán… úgy elvigyorodik, mintha most nyerte volna meg a lottót.

– Most már mindent értek – simítja végig az állkapcsát. – Nem mentem fel hozzád, mert nem vagy olyan lány, akit megdugok az első randi után.

– Nem dugni hívtalak fel – fakadok ki.

– Nem? – néz rám meglepetten.

– Nem – nézek rá döbbenten.

– Általában egy nő akkor invitál a lakásába, ha szexet akar – néz rám elgondolkodva.

– És télen, amikor már semmi nincs nyitva, szétfagy a vékony kabát alatt, és az ő lakása van közelebb – válaszolok megrökönyödve. Istenemre mondom, nem akartam, hogy az az este véget érjen, de én tényleg menthetetlenül hülye vagyok a kapcsolatokhoz…

Dylan eltátja a száját, aztán becsukja. Aztán ismét kinyitja, végül hangosan felnevet.

– Baszki, annyira rohadtul édes vagy – pillant rám szórakozott tekintettel. – Másnap edzésem volt, azért nem kerestelek. Többször próbáltalak elkapni a kampuszon, de nem sikerült. A buliban pedig tényleg rám állt az a szöszi, de elküldtem. Nem voltam… senkivel. Egy ideje – vonja meg a vállát, de úgy néz ki, mintha titkolna valamit. – De bevallom, sokkal keményebben kellett volna próbálkoznom, csak már régen volt… ilyen.

– Ó… – bukik ki belőlem. – Talán jobb, hogy így alakult. Talán csak bonyolulttá tenné az együttélést.

– Biztos vagy te ebben? – dönti oldalra a fejét. – Mert szerintem csak jobbá tenné.

– Hátrébb az agarakkal Rhodes! Most éppen próbálom feldolgozni ezt az egészet.

– Elbasztunk több hónapot, Jo. Miért nem kommunikáltál? – kérdezi szomorúan.

– És te?

– Úgy éreztem teret kell adnom miután fejvesztve menekülni kezdtél. Arra gondoltam, biztosan csak megijedtél a mély érzésektől, amiket kiváltottam belőled – rándul meg a szája széle önelégülten. Nagy erőmbe telik, hogy ne öntsem nyakon a kávémmal.

– Hülye vagyok ebben, érted? Egy fiúm volt, ő is meleg. Mit gondolsz?

– Azt, hogy a megfelelő pasival minden klappolni fog, legalábbis sok melóval.

– Ezt meg hogy érted?

Elvigyorodik, aztán megjelenik a pincérnő a kávéval és leteszi Dylan elé. A farzsebébe túr és előveszi a tárcáját. Több, mint elég pénzt csúsztat az asztalra.

– Kicsit hagylak elmélkedni, okoska. A vendégem voltál.

Furcsálló tekintettel figyelem, ahogy feláll.

– Köszönöm – válaszolok halkan. – Hogy érted, hogy a megfelelő pasi? Most magadra gondolsz?

A szívem izgatottan verni kezd, miközben a válaszát várom.

– Adok egy kis időt neked, hogy felkészülj a játékra.

– A játékra – ismétlem meg.

– A játékra – támaszkodik az asztalra, és belehajol egyenesen az arcomba. – Az „elérem, hogy belém zúgj” játékra, Johannah.

Ahogy kimondja a teljes nevemet az egész testemen bizsergés szalad végig és képtelen vagyok megszólalni. Megfog egy göndör tincset és az ujja köré csavarja. Egy pillanatig megbabonázva nézi, majd lassan elengedi.

– Hamarosan találkozunk!

Aztán ott hagy, egyedül, kétségek és kérdések között.

Mi a fasz volt ez?

D y l a n

Kicsit tovább maradtam a kampuszon, mint szerettem volna, de muszáj volt beülnöm egy sörre az edzőmmel, aki most már a volt edzőm.

Az elmúlt három évben rohadt türelmes volt velem, és minden döntésemben mellettem áll. Akkor is, amikor pár hónapja életem legfájdalmasabb sérülését éltem át a vállamban.

Belépek a bárba és egyből kiszúrom őszes haját az egyik bokszban. Mosollyal az arcomon, zsebre tett kezekkel szelem át a termet. Amikor becsusszanok elé, tekintete büszkén villan meg.

– Szevasz fiam!

– Edző – biccentek. Egy fiatal srác veszi fel a rendelésemet, és amikor elmegy, nagyot sóhajtok.

– Nos, akkor hát diplomás formatervező lettél – nevet fel. – Tudod, ritkán látok annyira ambiciózus embert, mint te.

– Tudja, mindig több lábon álltam, nem is tudom ki tanított erre – dörzsölöm az állkapcsom.

– Tudod, hogy rizikós volt mindig is a karrier számodra a vállad miatt. Hányadik alkalommal is sérültél le?

– Ez volt a harmadik.

Még mindig a fejemben csengenek az orvos szavai: Dylan, az egészséged érdekében gondold át, hogy folytatni akarod-e ezt a sportágat. Minél többször rásérülsz, annál hosszabb időbe telik a felépülésed.

Még most is fájdalom nyilall belém egy bizonyos ponton. Ilyenkor érzem baromi szerencsésnek magam, amiért nem tettem fel az egész életem egyetlen dologra a jövőmet illetően.

– Tudod, most lehet úgy érzed kockáztatnod kell, de egyszer eljön az idő, amikor benő a feje lágya minden férfinak. Például, amikor családot akar alapítani és nem tudja eljátszani a jégkirálynőt a délutáni teapartin, vagy a csillámpónit, amikor a kölyök a hátadon akar lovagolni; egy fájdalmas sérülés miatt.

Tekintete elréved, én pedig összevont szemöldökkel figyelek rá.

– Szóval jégkirálynő és csillámpóni? Ez az, amit játszik a gyerekeivel?

– Ha bárkinek elmered mondani, kinyírlak kölyök – szegezi rám mutatóujját, én pedig elvigyorodom.

– Ne aggódjon edző, már mindent kézben tartok.

– Nem áldozhatod fel magad, ez a sérülés nem vicc, Dylan!

– Úgy értem, letettem a fociról profi szinten, már réges-régen.

– Nem hiszem el ezt a gyereket, nem hallottál? – néz rám idegesen, majd végre eljutnak hozzá a szavaim. – Várj, mit mondtál?

– Szerintem már az első sérülésem után tisztában voltam azzal, hogy sose leszek a régi – vonom meg a vállam. – Volt időm elfogadni, és felkészülni valami másra.

Nem tagadom, fájdalmas volt, mert egy álmomról kellett lemondanom, de volt helyette több másik. Talán túl hétköznapi, ami miatt más férfiak élcelődnének rajtam, de sosem akartam másnak megfelelni, csak magamnak. Konkrétan, leszarok mindenkit.

– Szóval, akkor mi lesz? Formatervező leszel, fiam?

– Arra gondoltam, hogy edzősködnék. Ezért akartam találkozni magával. Szükségem lenne egy ajánlólevélre. Már találtam is egy nagyon jó középiskolát a környéken, aminek elég gyenge a csapata. Úgy gondolom, jó kihívás lenne számomra.

Az edző kissé kábán néz rám, majd lassan megrázza a fejét.

– Megírom azt a kicseszett ajánlólevelet – vágja rá. – Mégis mióta vagy ilyen felelősségteljes? Mármint ne érts félre, mindig is kedveltelek, de azért elég nagy seggfej vagy, kölyök.

– Örülök, hogy az edzőm ennyire jó véleménnyel van rólam – jegyzem meg epésen.

– Én… – rázza meg a fejét, és mintha kissé elérzékenyülne. – Csak büszke vagyok rád.

– Köszönöm ezt az elmúlt három évet. Azt hiszem, maga volt az, aki miatt érdeklődni kezdtem az edzősködés iránt.

– Fogd be! – dörzsöli meg az arcát.

Elvigyorodom. Egyébként is imádom a kölyköket. Boldog leszek, ha a focit és őket összeköthetem.

– Érzelgősködjek még, edző? Úgy látom, már nem kell sok az első könnycseppig.

Ha tekintettel gyilkolni lehetne, már rég halott lennék, így jobbnak látom befogni a számat. Az edző nem érzelgős fajta, kivéve, ha hercegnősdiről és csillámpónikról van szó. Mit meg nem adnék, ha láthatnák a korához képest, eléggé jó fizikumú melák öregembert egy ilyen helyzetben. Talán a felesége, Moira, tudna küldeni pár rejtett felvételt, ahogy a kölykökkel szerepjátékozik.

Csapattársaim belépnek a bárba, és döbbenten látnak meg minket. Derrick, a védőnk felemeli hatalmas kezét.

– Rhodes – kiált fel, az edző pedig becsukja a szemeit, mintha attól felszívódhatna.

– Van egy hátsó kijárat, én kislisszolok, ameddig te feltartod őket – mondja szigorúan, de késő. Az egész csapat megindul felénk, és két asztalt összetolva inni és nosztalgiázni kezdünk. Végül csak kibuggyan az a könnycsepp az edző szeme sarkából. Erre egy kör tequilát fizetek. Aztán… hazabotorkálok, és közben izgatott vagyok. De úgy komolyan izgatott, mert holnap összepakolok, hazahúzok a családomhoz, ahol végre igazán egésznek érezhetem magam, viszont nem annyira, mint akkor, amikor eljutok ahhoz a bizonyos nyaralóhoz, ahol álmaim nője fog várni. A nő, akinek már nem csak a testéről, hanem az eszéről és tehetségéről is fantáziálok, na meg arról, hogy mennyire el tudnám őt képzelni a legnagyobb álmom vágyképébe, amiről senkinek sem beszélek.

Ja, a csaj totál a másik felem, csak ő még nem tud róla.

J o h a n n a h

Elmosolyodom azon, ahogy Dylan részegen a lakásához botorkál. A szalon éppen az ő tömbje előtt áll, így nem hagyom ki az alkalmat, hogy levideózzam, amikor majdnem a bokorba esik. Végül sikerül belépnie az ajtón. Ügyes fiú! Tudtommal, egy random csapatbulit tartottak a bárban. Szegény Stacey, aki a pultban dolgozott, a haját tépte, amikor befutottam egy elviteles kávéért. Talán más húzná az orrát, amiért bárban veszem, nem pedig a túlértékelt Starbucks-ban, de ez van. Imádom Stac kávéját. Meghívtam őt is egyre, hogy kibírja a srácokat, na meg az edzőjüket.