Gárdonyi Géza

GÖRE GÁBOR BIRÓ ÚR KÖNYVE

mindönféle levelei, valamint tapasztalattyai

az Buda-Pesti fővárosba Katufrék sógorral

mög Durbints sógorral.

a zén nótám is benne van ebbe a könyvbe

irtam én magam az salyát kezemmel

Göre Gábor

bíró úr

ebből a könyvbül ez mán a tizönharmagyik eresztés

nyomtatták ebbe a zesztendőbe

Dante úr

könyvespótzárul kapkodható

mög minden könyves bótbul.

Fapadoskonyv.hu Kft.

Fapadoskonyv.hu Kft.

honlap: www.fapadoskonyv.hu

e-mail: info@fapadoskonyv.hu

ISBN 978-963-299-143-6

Itt kezdődik az könyvem

No minekutána, hogy ügön kapdossák az könyvemet, immáron az vakartsa is elfogyott, aszondi az könyves bótos úr, hogy aszondi ulyra ki köll nyomtatni, mer úgy kél ez a könyv, mintha mézes kalátsbul vóna sütve.

Mondok hát lám az papunk, hogy potskondiázta az könyvemet, hogy aszondi szamárság és ű is össze eszkábált valami perdikátziós könyvet, de abbul el nem adott 3-mat se, az én könyvembül mög lám irmagul is alig maratt hát ebbűl is ki tetszik, hogy pap se ment a ziritsségtűl.

És minekutána sokan kérdözték, hogy ki fia lánya vónék? és eggy úgy is kérdözött hogy ki az a tsuda okos embör? hát én ugyan errül szólani nem szándékoltam, de mondok ha mán kérik vagyok én ojan embör, hogy mögér az én jellösségöm is egypár mártás téntát, mivelhogy ijen biró mint én nem mindön bokorban teröm, ezt lyózanul is elmondhatom. Hát éngöm a lyóságos Szentisten Lepéndön teremtött ű szent kögyelmiből, a miért aszondom, hogy hálistennek, noha bal tsillagzat is ragyogott az böltsőm fölött, de azér néköm még asse árt. Mer észszel okossággal mindön bajbul ki gázol az magyar, mint ebben a könyvemben is kipéldázódik.

És a zén apám a zéidős anyámat vötte feleségül, aki pedig az Tzompó Tsörge falamiábul való, ügön dicséretön lyelös falamilia és bötsülettel élt, mind a zén születésömig. Isten nyuktassa őket.

A zén életöm pedig nem közönségösen kezdődött, hanem hogy édös anyám Nagy Kőrösön lyárt, ott születtem. Mer a zöregapám temetésire mönt oda édös anyám, noha apám nem akarta elereszteni, és a zasszonyok se lyavallották, de mégis elmönt, mert röttentő nagy szeretettel szerette a zédösapját.

Most mán a kotsi rázást okolom magam is, hogy az rázott elő, de azis möglöhet, hogy az jó Isten velem akarta mögvigasztalni az tsalárdot, mer mihánt a temetés mögtörtént, mingyán én következtem. Ott az beteg ágyba a zöreganyám öszve súg édös anyámmal hogy aszondi szép az gyermök, kár odaadni az pápistáknak, körösztöltessük az magunk hütire, vagyis kálomistának, otthon mög majd kimentögetöd magadat, hogy gyönge vót az gyermök, azér köllött hamar mögkörösztölnünk.

Hát ugyis történt, de mikor hazaérkeztünk édösapám majd szétvetötte az házat mérgibe, oszt aszondi nem hallottad-e hogy az római anyaszentögyház a zigazi vagyis ögyedül üdvözitő? Avval se szól se beszél kapi az satyakot, oszt átsilyet Durbintsékhon, aszondi Gyék ken komám asszony rögvest a paphon. A zis őtözik, vüsznek éngöm az paphon. A pap éppen az templomba vót, misézött. Édösapám kérdözni akarta, hogy nem baje ha mégögyször mögkörösztöltet? de addig vakarta a fejit, hogy mikorra szóhon lyuthatott vóna, mán az pap belefogott az körösztölésbe, aztán mög azt gondóta apám nem bor az gyermök, kétszer is mögvizelhetik, káposztábul is lám kétszer szödünk az tányérunkra.

Minekokájér fizetött aztán öt pöngő forint bírságot.

Dehát oda se neki. Mer azóta is elgondókottam én sokszor, hogy mondok én minden lyót duflán kapok mőte élök az jó Istentül. Mert lám a körösztségöt is duflán kaptam, az gyermökejim is ikrök többnyire, az dörökam is kétszörösen ojan vastag mint más emböré mög az nyakam.

Szöbb gyermököt pedig mint én vótam nem pingált a kőrösi föstő se, tsak az felyem vót nagy, szinte ódalt húzott, de asse baly, mer sok péznek nagy erszény való.

Mán akkor kitetszött, hogy én biró löszök, mer akkora karaj kinyeret nem övött mög egy gyermök se mint én. A hasam mán akkor is dombos vót és ritkán szólottam, de okosan. Még a születésöm után való napokban mögkérdözték a zöreg Szüts Borbálát, a ki efféle javós asszony, hogy mit mond rúlam az tsizijó? hát aszondi, hogy az okos tsellagzatba születtem, a mi nagy méltóságot lyelönt és kemény fejü embör lösz belölem. Igy eltanálta a vén boszorkány.

No aztán, hogy akkor mán mög vót a ziskola a faluba hát éngöm is befogtak, álgya mög a zisten a Zignátz mestör urat az haló porába is, noha nem tsak felülrül verte az felyembe az bötüket, hanem alulrul is, ami bizony akkor nem tetzött neköm, de lám ha irni olvasni nem tudnék, soha biró nem löhetött vóna belűlem és a számvetésbe is lyól mögoktatott, ugy hogy 20-szig köréta nélkül is számolok, azon fölül mög körétával palajbászszal tsakugy kiszámolok én mindönt akár a jedző úr, ritkán ha babbal kukoritzával.

De édös apám nevelésének is sokat köszönhetök, mer el el vitt magával az kotsmába, oszt a szályamba atta az pélpáját úgy gyönyörködött bennem. Hogy aszondi.

- Hát van-e ijen lyó sora az báró filyának?

Ugy ültem a székön mint valami kis királyfi, hogy mindönki éngöm bámult, még a zöreg Kálmány tsizmadia is hogy aszondi:

- Ugy köp, mint valami püspök.

Ennél többet pedig előljáró beszédnek nem irok, mert meleg van.