Copyright © Fejős Éva, 2026

Copyright © Central Kiadói Csoport, 2026

A jogtulajdonos engedélye nélkül a műből részlet sem közölhető!

Tilos a mű mesterséges intelligenciához köthető felhasználása, beleértve a generatív MI-technológiát is.

A történet minden szereplője költött személy, az események és persze a cirkusz is a fantáziámban született. (Fejős Éva)

ISBN 978 963 614 872 0

Megjelent a Fejős Éva Könyvek gondozásában, 2026-ban.

A Fejős Éva Könyvek a Central Kiadói Csoport tagja.

Felelős kiadó: Marosi László

www.hellokonyvek.hu

A Central Kiadói Csoport az 1795-ben alapított Magyar Könyvkiadók és Könyvterjesztők Egyesülésének tagja.

EGY

Az a helyzet, hogy én ma reggel még azt hittem, ennél izgalmasabb már nem lehet az életem: házi nyúl méretű majmok ugrálnak a reggelizőasztalunkon, apám épp harmadszor próbálja megértetni velem, hogy „a cirkusz egy fegyelmet kívánó intézmény, lányom”, anyám meg egy csörgőkígyó képét mutatja a telefonján, hogy ez is páciense lett a múlt héten – és hogy én ne kérdezzem meg, hol tartják a kígyót, mert nem mondhatja el. Mivel anyu bőrgyógyász, feltételezem, hogy csak viccel, de ebben a családban sosem lehet tudni. És mivel anyu boltkóros, könnyen előfordulhat, hogy csak egy kígyófotóval akarja felvezetni legújabb szerzeményét, egy kígyóutánzatú kabátot vagy csizmát. Vagy mindkettőt.

Apu legalább ilyesmit illetően fegyelmezett.

De a fegyelem meg ilyenek az tényleg csak a cirkuszban ismeretes, meg a nagyapám magánrendelésén, aki maga a megtestesült katonatiszt a betegeivel, pedig nőgyógyász. Egyébként gőzöm sincs, miért mennek hozzá a nők, de tényleg tömegével áramlanak a rendelőjébe. Ami ugyanaz a rendelő, ahol anyu dolgozik, és néha-néha be kell állnom a recepcióra. De csak olyankor, ha a recepciós mondjuk letartóztatás alatt van. Vagy ha beteg. Az előző már nem dolgozik ott, ha nem lenne világos.

Na, ilyen az én családi hálóm, nevezhetjük védőhálónak is.

Ehhez képest… most itt állok a cirkusz főbejárata előtt, a kezemben egy kartonból kivágott tábla, amin az áll: WELCOME PRINCESS ANAYA, és közben próbálom nem leejteni a telefonomat, mert Márton pont most írta:

„Később hívlak. És kérlek, ne keveredj semmibe. Komolyan mondom.”

Hát persze.

Mintha lenne választásom. Velem általában csak úgy történnek a dolgok.

– Mimi, légy szíves, mosolyogj! – utasít apám, aki a szokásosnál kétszer elegánsabb, és háromszor idegesebb. – Mindjárt befut a limuzin, és nem szeretném, ha azt hinné, hogy nálunk nincs protokoll.

– Nálunk nincs protokoll – jegyzem meg. – Van pár majom, egy félideges elefánt meg egy kecske, aki üldöz.

– A kecske csak téged üldöz – javít ki apám. – Fogalmam sincs, miért.

Én igen. Mert egyszer megettem előle egy muffint. A kecskék nem felejtenek.

Miközben apám cigánykereket vetne a stressztől (ha tudna), Ilonka megjelenik a semmiből. Ilonka úgy képes halkan közlekedni, mint egy nindzsa. Ha egyszer kiderül, hogy ő valójában egy titkosügynök, meg se lepődöm.

Mostanában, ha nincs nyomozni valója, sokszor ellötyög itt a cirkusz körül, szerintem imádja ezt a hangulatot. Vagy csak a porondmestert akarja zrikálni, nem tudom. Ilonka nyolcvan felett jár és hivatásos magánnyomozó. Továbbá a főnököm. Részben. Mellékállásban.

De nem itt a főnököm, mert itt apám a góré. Meg néha a majmok.

Apu egyébként nem veszi annyira jó néven Ilonka ittlétét, szerinte tuti a NAV-nak fog jelenteni „ezt-azt”. A könyvelési részt nem ismerem, szerencsére. De az már valamit elmond, hogy a vidéki és külföldi turnékon csak készpénzes fizetés van. Mindegy, majd ezt is Picurra, a majomra fogjuk.

– Megérkezett már a hercegnő? – kérdezi Ilonka, miközben a táskájából előhúz valami elképesztő rózsaszín kendőt, és a nyakába köti. – Tudod, Mimi, az a tapasztalatom, hogy az ilyen fontos emberek körül gyakran történnek rejtélyes dolgok.

– Ne mondd – sóhajtok. – Akkor talán mégis haza kellett volna mennem.

– Micsoda? – kapja fel a fejét apám. – Épp hogy szükségem van rád! Te vagy az egyetlen, akire a hercegnőt bízhatom.

Épp ekkor gördül be a hosszú, ezüst limuzin. Egy legénybúcsú jut róla eszembe. Nem tudom, apám hogyan volt képes ilyet rendelni. Hercegnő ide vagy oda. Nem lepődnék meg, ha félrészeg és félmeztelen ír fiúcsapat ugrana ki a limóból. És szerintem jobban is örülnék neki, mint egy titokzatos indiai hercegnőnek. Olyan lassan gurul a kocsi, mintha kézzel tolnák, bár valószínűleg az az igazság, hogy amikor az eleje megérkezik, a hátsó ülései még valahol Delhiben csücsülnek egy dugóban. A fehér kesztyűs sofőr kiszáll, kinyitja az ajtót, és én hirtelen elnémulok.

A nő, aki elegánsan kilép az autóból, nem olyan, mint amilyennek egy indiai hercegnőt elképzel az ember. Nincs rajta csillogó ruha, nincsenek a nyakában súlyos díszek. Egyszerű, gyönyörű, világoszöld ruhában van, hosszú fekete haja lazán összefogva, a tekintete pedig… mintha száz életet látott volna már. De a teste tizenéves, a mosolya maximum húsz.

– Üdvözlöm a mi kis cirkuszunkban – mondja apám erőltetett eleganciával, persze angolul, elég komoly magyar akcentussal. – Maradandó élményben lesz része.

A hercegnő rám néz. Egyenesen. Nagyon egyenesen.

Mintha várna valamit.

– Mimi vagyok – nyögöm ki. – Én vagyok… hát, a… fogalmam sincs, mi vagyok most, itt – vonom meg a vállam.

A hercegnő arca felderül.

– Te leszel a segítségem – mondja. Nem kérdez. Kijelent. – Ma este közös programunk lesz.

Aztán közelebb húz magához, egy kicsi, fényes, elefánt formájú fülbevalót vesz elő a zsebéből, és a tenyerembe nyomja.

– Ha bajba kerülök – mondja halkan –, ezt vedd elő. Így tudsz megtalálni.

Én csak pislogok.

– Öööö… bajba fogsz kerülni? Amíg itt vagy?

Hajjaj, ez nem hangzik jól, hogy rögtön arról beszél, hogy bajba fog kerülni.

A hercegnő elmosolyodik.

– Már benne vagyok.

Majd elsétál, mintha ez a mondat teljesen normális és helyénvaló lenne egy péntek délelőttön, a Schubert Cirkusz főbejárata előtt.

Apám csodálkozva néz utána.

– Hát… kedves teremtés – leheli. – Olyan… misztikus, ami körülötte van.

– Ez nem misztikus – suttogom. – Ez gyanús.

Ilonka oldalba bök.

– Mimi, légy óvatos! A hercegnők mindig bajt hoznak az emberre.

– Inkább a cirkusz hoz bajt – mondom. – Vagy a majmok. Vagy Márton.

Megnézem a fülbevalót a tenyeremben. Pici, aranyszínű elefánt. Könnyű, mintha üres lenne. De ahogy megforgatom, mintha belül egy pici fény csillanna.

És valahogy… rossz érzésem támad.

Nem tudom még, hogy miért. Valahogy abban egy ideje profi vagyok, hogy megérezzem a bajt.

A telefonom megcsörren. Márton.

Felveszem.

– Mimi – mondja mély, nyugodt hangján –, kérlek, ma, a szabadnapodon tényleg ne csinálj semmi programot, szeretnélek este elvinni valahová.

Én pedig az arany elefántot szorongatva ránézek a sátorra, ahol a hercegnő pár perce eltűnt.

– Márton – mondom. – Azt hiszem… már késő. Egy hercegnő testőre lettem.

KETTŐ

Este hétkor már a Nyugati pályaudvar parkolójában toporgok, mert a hercegnő, ahogy apám mondta: pontos típus. Én meg a „mindig kések, de közben kapkodok” típus vagyok, úgyhogy húsz perccel korábban kint állok, mint egy lakótelepi kapu előtt várakozó pizzafutár, csak kevésbé professzionális felszereléssel.

Egy sötét autó áll meg előttem (vajon hová lett a limuzin? – úgy látszik, apu nem fizette egész napra), és a sofőr olyan méltóságteljesen int, mintha legalábbis a brit koronát hozta volna el a csomagtartóban.

– Miss Mimi? – kérdezi. Indiai külseje van, de az autóé nem diplomatarendszám.

– Yes, it’s me.

– This way, please.

Nem akarok senkit rémisztgetni, de a „please” egy kicsit fenyegetően hangzott. Mindenesetre bepattanok a hátsó ülésre, de közben azért nem tudok nem gondolni arra, amit Ilonka mondott. Hogy egy hercegnő bajt hozhat az emberre.

De hát én már majdnem igazi magánnyomozó vagyok, szóval csak nem fogok megrettenni egy százhatvan centi magas, vékonyka nőtől. Százhetvenhárom vagyok, és nemcsak cirkuszművészetet tanulok, hanem hetente kétszer nyomozósuliba is járok. Délután, és félig-meddig titokban. Legalábbis apu nem nagyon kedvelné, ha tudná, hogy valóban kitanulok egy másik szakmát a légtornász-artista (leendő) karrierem mellé.

A hercegnő már vár egy belvárosi épület előtt, ami nem királyi palota, nem szálloda, inkább egy gyönyörűen felújított homlokzatú, a belvárosi forgalom ellenére csendesen lélegző hely. Olyan, mintha az épület maga meditálna.

– Készen állsz? – kérdezi.

– Ha ez nem bungee jumping, akkor igen – felelem. Pedig nem lenne szabad félnem a bungee jumpingtól, mert ugye a cirkuszi képzés, az artistaleckék, a kötéltánc… mindegy, most nincs itt az ideje a pszichologizálásnak. Majd egyszer leugrom, isten bizony. Minél később, annál jobb.

Belépünk az épületbe. Narancsszínű-arany a fal, stukkók néznek ránk mélabúsan, arannyal díszítve. Az előtérből belépünk egy terembe. A levegő tömjén- és rózsaillatú, a falakon mandalák és aranyozott kis mécsesek pislákolnak. Egy idős férfi ül a terem közepén, előtte gyertya, körülötte virágszirmok. Olyan nyugalom árad belőle, hogy az ember már attól elcsendesedik, ha csak ránéz.

Valami privát meditációs centrumban lehetünk. Bár a nagyapám és anyám rendelője nincs messze innen, még sosem tűnt fel nekem igazán ez a ház. És gondolni sem mertem volna, hogy valami spiri vállalkozásnak ad otthont.

– Ülj ide – mondja a hercegnő, és letérdel egy puha párnára. Én mellé.

Ő behunyja a szemét.

Én… nem.

Mert én gyanakodva szoktam létezni. Legalábbis azóta, hogy pár hónapja konkrétan egy hullába futottam bele, magánnyomozói képzésem kezdetén. Sőt egy ideig gyanúsított is voltam. Na ezek után, ha nem törekednék arra, hogy másodállásban magánnyomozó legyek, akkor is gyanakodnék. Még egyszer nem akarok a fogdában kikötni.

Igaz, ha nem így történt volna, akkor most nincs az életemben Zöld Márton, a védőügyvéd, aki simán kihozott onnan, és belevitt valamibe, ami talán… valami jónak az előszobája. Mondjuk valami szerelemfélének.

Pár hónapja kezdődött, de egyre vibrálóbb az egész. Talán azért, mert otthon kicsit még mindig gyereknek kezelnek, és hát én is kicsit annak érzem magam. Mert ha nem így lenne, nyilván nem laknék a szüleimmel felnőtt nőként. Huszonegy évesen.

A meditáció elkezdődik.

A férfi hangja olyan lágy és édeskés, mint a langyos méz, amit mintha belülről locsolgatna ránk. A hercegnő teste ellazul, még a lélegzete is kisimul; azt tippelem, hogy ő már túl van száz ilyen estén.

Ő lazul, én viszont észreveszek valamit. Jobban mondva, valakit.

Egy férfit – egészen halkan, egészen titokban – odaosonni a hercegnő mögé. Nem látom az arcát, csak a kezét.

A férfi visszahúzódik.

Eltűnik a fények mögött.

Talán nem is volt itt.

A hercegnő szeme csukva marad, de valahogy… tudja.

Érzem rajta.

Aztán később elhagyjuk a termet.

A szabad tavaszi levegő úgy vág arcon, mint egy frissen mosott törölköző, amit valaki rosszindulatúan a fagyasztóban felejtett.

– Mi volt ez az egész? – kérdezem.

– Valami, ami nem neked szól – mondja mosolyogva. – És nem is kell megértened, remélem, soha.

Egyáltalán nem nyugtat meg.

EDDIG MEGJELENT
FEJŐS ÉVA-KÖNYVEK:

Holtodiglan (1999, új kiadás Most kezdődik címen, 2013)

Bangkok, tranzit (2008, 2013)

Hotel Bali (2008, 2014)

Csajok (2009, 2016)

Eper reggelire (2009, 2015)

A mexikói (2010, 2016)

Cuba Libre (2010, 2015)

Dalma (2011)

Helló, London (2011, 2016)

Karácsony New Yorkban (2011, 2015)

Karibi nyár (2012, 2016)

Szeretlek, Bangkok (2012, 2017)

Most kezdődik (2013)

Nápolyi vakáció (2013)

Száz éjjel vártam (2014)

Mert nekünk szeretnünk kell egymást (2014)

November lánya (2014)

Úton hozzád (2015)

Száz Éjjel Ügynökség (2015)

Utazz velem! – kreatív színező (2015)

Sosincs késő – kreatív színező (2016)

Holiday (2016)

Újra veled, Sydneyben (2016)

Bébi, bumm! (2017)

Csak egy tánc (2018)

Mi sem voltunk angyalok (2018)

Szélhámos szerelem (Sydney Scott írói álnéven) – Szélhámos-sorozat 1. rész (2018)

Szélhámos játszma (Sydney Scott írói álnéven) – Szélhámos-sorozat 2. rész (2019)

Csajok 2. (2019)

Margarita (2019)

Egyszer az életben (2020)

Szélhámos eskü – Szélhámos-sorozat 3. rész (2020)

Halál emlékül (2020)

Örökre Görögbe (2021)

Athén, végállomás (2021)

Szélhámos csábítás – Szélhámos-sorozat 4. rész (2022)

Elhitted álmomat (2022)

Szélhámos szereposztás – Szélhámos-sorozat 5. rész (2023)

Egy nyár Arubán (2023)

Krimi Riminiben (2023)

Szilveszter New Yorkban (2023)

Meghalni érted (2024)

Szélhámos románc – Szélhámos-sorozat 6. rész (2024)

Havanna dallama (2024)

Tudom, hogy te voltál (2025)

Ami a szívemen (2025)

Éjszakai műszak – Így aludd át az éjszakát! (2026)

Minden rendben, csak eltűnt a nagyapám (2026)

Mimi nyomoz
– Piszkos kis bűnök sorozat 1. rész (2026)

Mimi és az arany, ami nem mindig fénylik
– Piszkos kis bűnök sorozat 2. rész (2026)

Mimi és a köddé vált indiai hercegnő
– Piszkos kis bűnök sorozat 3. rész (2026)

TARTALOM

Egy

Kettő

Három

Négy

Öt

Hat

Hét

Nyolc

Kilenc

Tíz

Tizenegy

Tizenkettő

Tizenhárom

Tizennégy

Tizenöt

Tizenhat

Tizenhét

Tizennyolc

Tizenkilenc

Húsz

Huszonegy

Huszonkettő

Huszonhárom

Huszonnégy

Epilógus

Eddig megjelent Fejős Éva-könyvek

További információk:

www.hellokonyvek.hu

www.fejoseva.com

Felelős szerkesztő: Fejős Éva

Szerkesztette: Münz András

Tördelés: Müller Péter

Korrektúra: Lőrinczi Ágnes

Borítóterv: Müller Péter

Elektronikus változat:

eKönyv Magyarország Kft.

www.ekonyv.hu

Készítette Ambrose Montanus

Felhasznált betűtípusok

Jost – SIL Open Font License

Noto Emoji – SIL Open Font License

Source Serif 4 – SIL Open Font License

Ysabeau Office – SIL Open Font License