Bakos Péter

Bakos Péter - Elégtétel

©Bakos Péter 2023 ©Book Dreams Kiadó 2023

Szerkesztő: Hajdú Nikoletta

Borító: Book Dreams Design

Kép forrása: Adobe stock

Író elérhetőségei:

Instagram: @bakospeter_official

Email: bakospeteriro@gmail.com

Book Dreams Kiadó

info@bookdreamskiado.hu • www.bookdreams.hu

facebook.com/bookdreamskiado

instagram.com/bookdreamskiado

ISBN: 9789635862177

Minden jog fenntartva, beleértve a sokszorosítás, a mű bővített, illetve rövidített

kiadásának jogát is. A kiadó írásbeli engedélye nélkül sem a teljes mű, sem annak része

semmilyen formában – akár elektronikusan vagy mechanikusan, beleértve a

fénymásolást és bármilyen adattárolást – nem sokszorosítható

Minden jog fenntartva!

Első fejezet

Ott, ahol az élet téblából, és csoda száll száz fele,

ott kezdődik minden, ami egykor majd véget ér.

– Szevasz kutyus – mosolyodik el Jack, és beletúr a lába mellett rá bámuló, lihegő bernáthegyi dús szőrébe.

– Hé! – Kedves női hang töri meg az idilli pillanatot a férfi és kutya között. – Nem szabad ilyet csinálni – áll meg a kutya mellett, aki egy fél pillantással nyugtázza, hogy utol érte a gazdi. – Bocsánat – szabadkozik. – Még sosem csinált ilyet korábban. Ezért sincs rajta póráz.

– Nem okoz gondot – szakítja meg a férfi a szemkontaktust a kutyával, és lassú tekintettel végigméri a lány tökéletes, halványsárga futónadrágba és ugyanolyan színű sport topba rejtett alakját.

Belebizsereg, ahogy szeme lassan felfedezi az előtte álló lányt. Rég volt már zavarban a másik nem miatt, de most elakadt lélegzettel bámul az arcába, miközben igyekszik összeszedni magát, és elrejteni a reakciót, amit kiváltott belőle az ismeretlen nő. Túl régen flörtölt bárkivel is. Kicsit berozsdásodott, megkopott, de késztetést érez rá, hogy megtegye, ahogy a lány széles, kedves mosolyát figyeli. Erre nincs felkészülve, rögtönözni pedig sosem tudott valami jól. Nyel egy nagyot, hogy időt nyerjen.

– Dehogynem – néz rá a lány, miközben laza mozdulattal megigazítja a lófarokba fogott hosszú, szőke haját, mely verejtékcseppes arcához próbál hozzátapadni. – Ritkán hozom magammal a reggeli futáshoz. Ez lehet a gond – magyarázkodik.

– Az én hibám – áll fel bizonytalanul Jack az összecsukható székéből, hogy kényelmesebbé tegye a beszélgetést. – Túlságosan vonzom a kutyákat – mosolyog szelíden.

– Pumukli nem olyan kutya – néz le a lány az ebre, aki játékosan csóválja a farkát. – Ki van rá képezve, hogy ne menjen csak úgy oda idegenekhez – büszkélkedik.

– Nos, akkor ez a tanítás most kudarcot vallott – mosolyog Jack, és megsimogatja a kutya kobakját.

– Inkább csak én – sóhajt a lány. – Már nem vagyunk olyan összeszokott páros, mint amilyenek régen voltunk. – Kis időre a távolba mered, miközben a múlt emlékei átsuhannak előtte.

– Ezen lehet változtatni – biztatja a férfi.

Mindketten belefeledkeznek a pillanatba. Jacknek ekkor tűnik fel, hogy egy apró sebhely van a lány jobb szeme felett. Egy pillanatra átfut az agyán, hogy rá kérdezzen, mi történt vele, de inkább magába fojtja a kíváncsiságát. Illetlenségnek érzi, így inkább hallgat.

– Csak nem festesz? – lép egyet közelebb a lány, hogy még jobban szemügyre vehesse a Jack mögött megbújó állványt, és a rajta levő képet, mely az óceánt és egy távolban lévő házat ábrázol.

– Csak próbálkozom – szerénykedik Jack, miközben ő is a képre néz.

– Gyönyörű – ámul el a lány, és feledkezik bele a képbe.

– Ezt azért nem mondanám.

– Ne szerénykedj – pillant a mellette álló férfira, majd ismét a képre. – Igazán jól bánsz az ecsettel.

– Köszönöm – adja meg magát Jack.

A lánynak végül is igaza van. A kép még nincs teljesen kész, de már most látni rajta, hogy remekmű lesz. Olyan, élethűen adja vissza azt, amit ábrázol, mintha egy fénykép lenne.

– Egyébként – mosolyog a lány. – A képen lévő ház a távolban, az én házam.

– Tényleg? – Jack szeme elkerekedik, miközben meglepetten a lány felé fordul. – Az egy hatalmas ház. Véleményem szerint, a legszebb a parton.

– Köszönöm – kuncog büszkén a lány. – Még a szüleim építették.

– Büszke lehetsz rá. A legtöbb ház sablonos, unalmas. Ez viszont nagyon egyedi és lenyűgöző – dicséri Jack, miközben átsuhan egy kósza gondolat a fejében, amit átgondolás nélkül ki is mond. – Mit szólnál hozzá, ha te is rajta lennél a képen?

– Én? – kérdezi meglepetten a lány.

– Igen, te – válaszolja mosolyogva Jack. – A te házad. Jól mutatnál a parton, ahogy felém nézel, miközben a kis mini birodalmad őrként áll a távolban.

– Nem is tudom – válaszolja gondolkodva a lány, nem biztos benne, hogy ez jó ötlet. Most ismerte meg ezt a srácot. Még a nevét sem tudja.

– Ne kéresd magad – győzködi Jack. – Így lesz tökéletes a kép. Ha pedig elkészül, akkor neked adom, akár ki is teheted. Persze csak, ha szeretnéd.

– Még a nevedet sem tudom – érvel a nemleges válasz mellett a lány, melyet szeretne kimondani. – Nem hiszem, hogy ez olyan jó ötlet lenne.

– Szólíts Picassonak – mondja nevetve Jack.

– Vagy sorozatgyilkosnak – fintorog a lány, miközben ő is nevet.

– Hát, ha úgy szeretnél szólítani… – kacsint Jack, és tovább nevet.

– A kép címe pedig a következő áldozat lesz?

– Ha ezt szeretnéd – cukkolja Jack. – A te képed lesz, te adhatsz neki nevet.

– Még sosem neveztem el festményt.

– Épp itt az ideje – sóhajt Jack. – Akkor ezt egy igennek veszem.

– Nem mondtam igent – tiltakozik a lány, de vesztésre áll.

– De nemet sem – vigyorog Jack. – Szóval rajta leszel. Ehhez pedig nem kell mást tenned, csak ide állni – lép előre két lépést Jack, és mutatja, hova képzelte el a lányt.

– Szóval most napokig itt kell állnom? Mert nekem erre nincs időm, így nem vállalom.

– Dehogy. Rögtön jövök. El ne mozdulj. – Jack a lakókocsihoz rohan, ahol reggel a telefonját hagyta töltőn. Gyorsan felkapja az asztalról, és néhány pillanattal később vissza is ér. Bekapcsolja a kamerát, fókuszál, majd készít pár képet, hogy aztán azok alapján dolgozhasson

– Ez manapság így működik? – néz a telefonra a lány, majd a férfira pillant.

– A modern világ egyik nagy előnye. Nem kell napokon át, vagy órákig mozdulatlanul állnod. Neked is jó, és nekem is.

– Öt percig sem bírnám.

– Egyikünk sem – vigyorog Jack.

– Ezzel el is rontottad minden esélyed – cukkolja a lány.

– Volt esélyem? – kérdezi meglepetten Jack.

– Nem, de így már nem is lesz.

– Ezek szerint, akkor mázlim van.

– Teljes mértékben. – Együtt derülnek pár percig, aztán a lány a kutyájára néz, aki kiterülve fekszik a festőállvány lábánál. – Gyere, Pumukli, mennünk kell.

– Holnap is erre fogsz futni?

– Igen, ha nem jön közbe semmi. Te pedig, gondolom, itt fogsz festegetni.

– Igen. Egy jó ideig itt fogok tanyázni.

– Akkor holnap le tudlak csekkolni.

– Le bizony – kacsint Jack, majd a tőlük nem messze lévő nagydarab, izmos férfira pillant, aki rezzenéstelen arccal támaszkodik egy mountain bike-ra, és őket bámulja. Jack elbizonytalanodik, és lányra fordítja a tekintetét. – Nem akarlak megijeszteni, de az az alak, már percek óta minket sasol. Nem biztos, hogy jó ötlet egyedül szaladgálnod.

– Ő Mr. Rock – nevet fel hangosan a lány, amire Jack értetlen arcot vág. – A testőröm.

– A testőröd? – kérdezi meglepetten Jack.

– Igen – int a férfinak a lány, aki komoran viszonozza. – A nagynéném aggadta rám még pár éve, és azóta árnyékként követ.

– Miért van szükséged testőrre? – kíváncsiskodik Jack.

– Ez hosszú történet – sóhajt sejtelmesen a lány, amivel érezteti, hogy túl hosszú, és érzelmileg nehéz ahhoz, hogy most belekezdjen. – De majd egyszer elmesélem.

– Rendben – válaszolja Jack, nem szeretné faggatni, főleg nem pár percnyi ismeretség után. Amúgy is lesz még alkalma beszélgetni vele, ha valóban kijön hozzá reggelente.

– Megyek mielőtt a testőröm füle füstölni kezd a türelmetlenségtől.

– Azt én sem szeretném megtapasztalni – viccelődik Jack.

– Láttam már úgy párszor. Ijesztőbb, mint bármelyik horrorfilm.

– Nem szeretem a horrorfilmeket – neveti el magát Jack.

– Én sem – ért egyet a lány. – Nincs bennünk semmi rémisztő.

– Nem úgy, mint a testőrödben.

Viccelődnek még pár percig, végül eljön a búcsú ideje.

– Megmondod a neved? – néz komolyan a lányra Jack.

– Szólíts Éder mesternek.

– Éder mester? – kérdezi hümmögve. – Nagyon cuki név egy ilyen lánynak.

– Milyen lánynak? – kérdezi érdeklődve a lány.

– Erre majd legközelebb válaszolok.

– Rendben, Picasso – nyugtázza a lány. – Gyere, Pumukli, ideje mennünk. – A kutya egy pillanat alatt talpra ugrik, és követi a gazdáját. – Viszlát, Picasso.

– Viszlát, Éder Mester – vigyorog Jack, és figyeli, ahogy a lány eltűnik a távolban.

Mikor már nem látja, összecsukja a széket, a festőállványt, elpakolja a kellékeket, majd visszahordja azokat a lakókocsiba, ahol magára zárja az ajtót. Leül a kis kopott, piros kanapéra, ami a kétszemélyes étkezőasztalt öleli félig körbe, és előveszi a pár nappal korábbi napilapot, melynek a címoldalán ott van egy kép a lányról és a barátjáról. A főcím piros filccel bekeretezve: Jessica Price pár nap múlva feleségül megy Dan Davishez. Jack megrázza az újságot, hümmög magában egyet, majd az asztalra teszi, és meredten bámulja a lakókocsi kopott, sötét barna burkolatát. Tudja, hogy a játszma elkezdődött, ő pedig már nem gondolhatja meg magát. Ez az egyetlen esélye. Rengeteg félsz van benne, melyet el kell fojtania, és bátorságot kell gyűjtenie, mert ezen a ponton már nincs visszaút. Ahhoz már túl késő. Végeznie kell vele. Erre pedig nem lesz jobb alkalma a mostaninál. Mélyet sóhajt, majd kifújja a levegőt. A telefonjáért nyúl, tárcsázza az egyetlen számot, amit hívhat. Párat csörög, majd ismerős férfihang szól bele – mely eddig is hű társa volt mindenben, még ha néha hezitál is – és próbálja jobb belátásra bírni, mint, ahogy most is.

– Hé Jack, ugyan már. – Hangja karcos. – Ne tedd ezt. Nem kell ezt tenned. – Jack felpattan kényelmes székéből, idegesen túr rövid, göndör tincseibe, miközben fel-alá járkálva próbálja levezetni felgyülemlett feszültségét. –Egyszerűen csak gyere vissza, aztán megoldjuk – próbálja meggyőzni a férfi.

– Tudod, hogy az nem megoldás, Tom – sóhajt Jack, miközben tekintete végigfut a partot nyaldosó óceán végtelenéből érkező hullámokon, melyek könnyed sodrása nyugalommal tölti el. – Azt nem tehetem.

– Rebecca még mindig nem adta fel. – Az FBI-os nyomozónő nagyon kitartó. Hetente jár Tom nyakára választ várva. – Szó szerint zaklat, én pedig nem tudom, hogy sejt-e bármit, vagy csak… – Tom elhallgat, majd mélyet sóhajt. Jól tudja, hogy Jack nem az a típus, aki bármit feladna. Ezt pedig végképp nem fogja. Ahhoz túlságosan elszánt. Ő pedig a legjobb barátja, így támogatnia kell.

– Na, mi van – nevet fel Jack. – Kifogytál?

– Nem – húzza fel az orrát bosszankodva Tom. – Csak ismerlek. Tudom mi lesz ebből, és csak azt akarom kérni, hogy ne bántsd őt. Nem akarom, hogy Jessnek baja essen.

Nagy nyomás helyeződik rá, mert jól tudja, hogy mekkora kockázatnak van kitéve a lány. Jack pedig túlságosan elszánt, ami könnyen végződhet tragédiával. Jess halálával.

Második fejezet

Az alig pár száz méterre lévő óceán sós, párás levegője már a reggeli órákat is fülledtséggel tölti fel. Az itt élő emberek mindezt már megszokták, és észre sem veszik. Számukra a pára hiánya lenne fullasztó.

Ebben nőtt fel Jessica is. Élete nagy részét, leszámítva az Angliában töltött éveket, amik tanulással teltek, itt élte le. Itt járt ki reggelente a partra, mikor még mások aludtak, hogy meglovagolja a hullámokat, követve a reggel felkelő nap sugarait, melyek csillogva mutatták meg számára az utat hullámról hullámra. Rég volt már, hogy utoljára élvezhette mindezt. Hiányzik számára a reggeli magány, melyben nem volt módja töprengeni az életén, feladatain, mindazon, ami nyomasztotta, vagy épp izgatta. Csak ő volt, és a hullámok. Mélyet sóhajt, ahogy az emlékek bevillannak, majd Danre mosolyog.

– Igencsak elkalandoztál – nyúl át az asztal felett a férfi, és gyengéden megfogja Jess kezét.

– Csak töprengtem – mosolyog a lány, majd átnéz a férfi válla felett a pár asztallal arrébb ülő testőrére, aki csendben figyeli őket, miközben egy jegesteát szürcsölget. Egy másodpercre összeakad a tekintetük. Jess a szokásos sejtelmes mosolyt küldi felé, melyet a férfi már jól ismer. Nem jelent többet egy minden rendben van jelzésnél. Évek óta mellette van. Ismeri már minden rezdülését. Régebben Jess nagyon tiltakozott ellene. Még szinte kislány volt, mikor Abigél mellé rendelte. Nem akarta, hogy baja essen. Nem akarta, hogy az a nap újra megismétlődjön. Ő nem lehet mindig mellette. Nem óvhatja, nem vigyázhat rá, ezért a legjobbat tette mellé. Mister Jake Rockot, aki korábban az elnököt is védte. Profi, diszkrét és megbízható. Neki pedig pont ilyen ember kellett.

– Nem tudom, hogy jó jel, ha életem szerelme, miközben velem van, gondolatban valahol teljesen máshol jár. Lehet el kellene kezdenem aggódni.

– Nem kell – válaszolja Jess, tekintete boldogan csillog, ahogy a vele szemben ülő férfira néz. Hamarosan ez a férfi lesz a férje. – Csak azon tűnődtem, hogy régen ilyenkor még a parton voltam, a deszkámon hasaltam, próbáltam minél beljebb evezni, majd két lábra egyenesedni, és a lehető legtovább úgy maradni, miközben a hullámok összecsaptak a lábam alatt. Kicsit hiányzik, de már nem vagyok tinédzser, hogy ezt megengedhessem magamnak.

– Valóban nem vagy az – néz mélyen a lány szemébe Dan. – Te már érett, komoly nő vagy, aki előtt hatalmas lehetőségek állnak, és egy több millió dolláros cég irányítása.

– Nem tudom, hogy készen állok-e én erre –bizonytalanodik el Jess, és őszinte választ, megerősítést vár Dantől.

– Erre sosem lehet készen állni, de menni fog. Abigél – Jess nagynénje – remek mentorod lesz. Ő vezeti a céget már egy évtizede. Az elmúlt tíz év pedig arról szólt, hogy felkészüljél rá. Remek vezér leszel, és általad a cég még jobban fog fejlődni, mint eddig.

– Tényleg így gondolod? – kérdezi a lány bizonytalanul. Abigél Jess édesapjának a nővére. Ő vette át a cég irányítását, miután a lány szülei meghaltak. Most pedig át szeretné adni az irányítást, és kicsit háttérbe vonulni.

– Száz százalékig. Te vagy erre a legalkalmasabb – válaszolja Dan.

A pincér az asztalhoz lép, és felszolgálja a nemrég rendelt reggelit. Jess két pirítóst kért vajjal és fekete teával. Dan pedig sült bacont rántottával, és frissen sült cipóval. Na meg egy bögre kávéval. Enélkül képtelen lenne elindítani a napját. Mióta az eszét tudja, minden reggelt egy nagy bögre kávéval kezd.

– Remélem, igazad lesz. Nem szeretnék csalódást okozni – feledkezik a reggelijébe Jess, miközben az étterem terasza megtelik körülöttük.

Ez az egyik legfelkapottabb étterem a Los Angeles-i elit körben. Sokan jönnek ide reggelizni, miközben megtervezik a napjukat. Jess nem olyam rég kezdett ide járni, Dan vette rá azért, mert így könnyebben elfogadják majd őket, és kapcsolatokat is könnyebben tudnak építeni. Jesst nem érdekli az elit, sem pedig ez az egész körítés. Ő egyszerű lány szeret lenni, mindenféle pompa nélkül. Dan ennek az ellenkezője. Szerinte igenis fel kell vállalni azt, hogy valaki gazdag, mert ennyivel tartoznak maguknak és a társadalomnak. Fontosnak tartja a kapcsolat építést, és annak az ápolását is, mert csak így juthatnak még magasabb szintre ezekben a körökben. Dan nem született bele ebbe a pompába, az elitbe. Keményen megdolgozott azért, hogy itt lehessen.

A reggeli elfogyasztását nem sokkal kilenc óra után fejezték be, mint mindig. Ma viszont nem váltak külön, ahogy szoktak, hanem együtt indultak el, hogy a közelgő esküvőjük helyszínét még egyszer szemügyre vegyék, és átbeszéljenek mindent, hogy aztán Jess az ötleteket, terveket tovább tudja mondani az esküvő szervező ügynökség munkatársának, Gabrielnek, aki a legjártasabb, legrutinosabb abban, hogy elit esküvőt lebonyolítson.

– Szóval, akkor itt lesz az oltár – áll meg Jess, és maga elé mutat, majd megfordul, és folytatja az elképzelésének az ismertetését. – Ott pedig a székek a vendégeknek. Bal oldalt az én vendégeim, jobb oldalt pedig a te vendégeid. Középen pedig egy vörös szőnyeg, amin bevonulhatunk.

– Ahogy látom, én nem is kellettem volna ide – jegyzi meg bolondosan Dan. – Te már mindent kitaláltál.

– Ez igaz – nevet jóízűen Jess. – De tudnod kell a részleteket, mert ez a te nagy napod is lesz, nem csak az enyém.

– Én csak mellékszereplő leszek, mert mindenki a gyönyörű mennyasszonyra fog koncentrálni. – Magához húzza Jesst, és gyengéden megcsókolja. – De ez nem zavar, mert én leszek a világ legszerencsésebb mellékszereplője.

– Én pedig a főszereplője – néz mélyen a férfi szemébe a lány, miközben lassan kiengedi a dereka köré font szorításból.

– Hatalmas mázlista vagyok, hogy ezen az óriási bolygón beléd botlottam. – Ahogy az étterem, úgy a part is lassan megtelik élettel körülöttük, de ez őket cseppet sem zavarja.

– Mindketten árvák vagyunk. Te árvaházban nőttél fel, és lásd mire vitted – kezd bele büszkén Jess. – Pár év alatt elértél erre a szintre. Én ugyan bele születtem ebbe az életbe, gazdagságba, pompába, de ugyanúgy szülők nélkül nőtem fel, mint te. Szerintem ez nem mázli, hanem a sors. Úgy intézte, hogy mi egymásra találjunk. Két árva ember, akik együtt alapíthatnak családot.

– Ahogy mondod, olyan, mint egy tündérmese – állapítja meg elégedetten Dan. Eddig bele sem gondolt, de a leendő feleségének igaza van. Más közegből, más rétegből származnak. Mind a ketten a saját útjukat járták, miközben az életük nagyban hasonlít, hiszen egyikük kezét sem fogták a szülők. Egyedül kellett megbirkózniuk mindennel, most pedig itt vannak, és össze fognak házasodni. Ez nem lehet puszta mázli, sem pedig véletlen.

– Ez a mi tündérmesénk – mondja boldogan Jess, majd közelebb hajol a szerelmét viszonzó férfihez, és megcsókolja. Karjaik gyengéden fonják körbe egymás derekát, miközben csókjuk lágyan feledkezik bele a tájba. Jess teljesen átadja magát az érzésnek, mely bizsergetve járja át minden porcikáját. Biztonságban van a férfi mellett, akivel hamarosan egy életen át tartó hűséget fogadnak egymásnak. Megházasodik. Mélyen hatol belé a felismerés, hogy hamarosan már nem csak egy lány lesz, hanem feleség. Korábban sosem tudta elképzelni mindezt. Nem csak azt, hogy egyszer komoly kapcsolata lesz, hanem azt is, hogy találkozni fog valakivel, akivel olyan komollyá válhat a kapcsolata, hogy végül házasság lesz belőle. Neki pedig új fejezet nyílik az életében, hiszen ismét lesz családja. Lesz valaki az életében, aki képes lesz betölteni azt az űrt, amit a szülei halála hozott létre. Ugyan a nagynénje is mellette van, akivel nagyon közel állnak egymáshoz, és aki mindig mindenben támogatja, de ezt a köteléket mégsem adhatja meg számára. Nem pótolhatja a szüleit, még akkor sem, ha mindig tökéletesen helyt állt. Nemcsak az unokahúgaként tekint Jessre, hanem a lányaként is, és nem csak azért, mert neki sosem született gyermeke. Egyszerűen csak úgy szereti, mint a saját lányát. Jess pedig igyekszik mindezt meghálálni és viszonozni neki.

– Már várom a napunkat – néz mélyen és hosszan a nő szemébe Dan, miközben lassan engedi ki dereka köré font karjai öleléséből. Hosszú, végtelennek tűnő pillanatnak hat miközben csóktól mámorosan kipirult arcuk pár centire távolodik el egymástól, és lélegzetvételnyi távolságot hagy kettejük között. A távolból, mint mindig, most is figyeli őket a tömegbe bele nem passzoló testőr, aki komoran áll egy pad mellett, amely körül két kis gyerek fogócskázik, miközben a szüleik boldogan figyelik őket pár lépés távolságból. Tőlük balra egy idősebb, nyugdíjas kínai pár készít szelfit, és teszik egyből közzé a közösségi hálón, miközben saját anyanyelvük csacsogó csattogásával nyugtázzák a remekül sikerült képről alkotott véleményüket. A hely nyüzsgő kavalkádja lassan maga alá gyűri a szerelmespárt, melynek női tagjára vigyáznia kellene Mr. Rocknak, aki a fejét ide-oda mozgatva igyekszik Jesst szemmel tartani.

– Én is – szívja magába boldogan a sós levegő apró részecskéit Jess, és hagyja, hogy a testét átjárva régi emlékek sorait kavarja a felszínre, miközben múlt, jelen és jövő vegyes érzései kerítik hatalmába.

– Ez a sok ember utálni fog minket, amikor az esküvő idejére lezáratjuk ezt a részt – fintorog büszkén Dan.

– Lehet, hogy meg leszünk lincselve – neveti el magát Jess, miközben egy röpke pillanatra szemügyre veszi a körülöttük lévő emberek hadát.

– Nem lennék meglepve. Azt hiszem, egy testőr kevés lesz arra a pár órára – állapítja meg Dan.

– Majd a nagynéném gondoskodik róla – nyugtatja meg vele Dant, aki egy pillanatig sem aggódik miatta. Tudja, hogy minden rendben lesz.

– Benne leszünk az újságokban.

– Méghozzá címlapon – vigyorog Dan.

Elindulnak Rock felé, elhaladnak mellette, ő pedig némán, pár lépéssel lemaradva követi őket, hogy meghagyja nekik az intimitást. Ez ebben a szakmában az egyik legnehezebb. Látni és hallani, óvni és vigyázni úgy, hogy közben egy pillanatra se zavarjon meg semmit a jelenlétével.

– Remélem – bizakodik Jess.

Számára ez hatalmas előrelépés lenne, és újabb ismertséget hozna, amivel még több ajtó és lehetőség nyílna meg előtte. Számítónak tűnik, de ebben a közegben, ezek között az emberek között csak ez számít. Ha ki akarja vívni a tiszteletüket, elismerésüket, és el akarja nyerni a bizalmukat, akkor ehhez ez kell. Érezzék, hogy ő is közéjük tartozik, és van annyira érdekes, hogy meg akarják ismerni. Dan pedig ezen dolgozik. Nemcsak része akar lenni ennek a világnak, hanem az egyik meghatározó személyisége is, aki formálhatja és meghódíthatja ezt a népet.

Harmadik fejezet

A harmatgyenge szél simogatja az óceán szelíd hullámait, melyek unott lassúsággal nyaldossák a milliónyi homokszem alkotta part végtelenbe nyúló szakaszát. Elszórtan bóklászik pár korán kelő egyén, akiknek valamiért nem akadt jobb dolguk annál, mint fürdőzzenek a felkelő nap erőtlen sugaraiban. Most még békés és idilli mindez, elképzelni is nehéz, hogy pár órán belül ezen a kietlen végtelenen, emberek tömkelege fog pöffeszkedni, hogy átvészeljék valahogy a mai napra ígért kánikulát, mely tartogat jó pár napszúrást, kiszáradást és égési sérülést a belevaló, tökös fickóknak. Valószínűleg erre gondolnak a vízimentők bátor hőseinek tagjai is, akik az elsők között érkeznek minden nap, és utolsóként távoznak. Épp oly észrevétlenül, mint mindig.

Jack őket vizslatja, amikor Jess lágy, kellemes hangja érinti meg. Ő pedig abba az irányba kapja a fejét, amerről a hang érkezett.

– Szia – örül őszintén, és mosolyog, miközben végigfut tekintete a mellette álló tökéletes női testen. Nem az a fajta férfi, akinek a külső számítana, de Jessica kirívó szépségére nem tud nem felfigyelni és belefeledkezni.

– Ha még sokáig így fogsz rám nézni, akkor zavarba fogok jönni. – Mint legutóbb, most is testhez simuló, futónadrágot, és színben vele megegyező hófehér sport topot visel.

– Igazán öltözhetnél szolidabban is – cukkolja Jack.

– Előkereshetem a nagyi ruháit – veszi fel a fonalat Jess.

– Abban sokkal jobban megbámulnálak – vigyorog Jack, közben elindulnak a part melletti aszfaltcsíkon, mely végigköveti a homokos tengerpartot egy hosszabb szakaszon. Már reggel sokan használják. Gördeszkás srácok, görkoris lányok és a reggeli futók, ahogy Jess is, aki ma futás helyett a sétát választotta. Persze nem így tervezte. Nem gondolta, hogy bele fog botlani Jackbe, bár számíthatott volna rá, de nem bánja. Érdekes srácnak találta az első alkalommal, és kíváncsivá tette, most pedig alkalma nyílik rá, hogy jobban megismerje. Ez még csak a második alkalom, hogy találkoztak, mégis olyan érzése van, mintha már ezer éve ismerné. Nem feszeng mellette, hanem felszabadult. Más, mint akik körbeveszik, és akiknek állandóan maximálisan meg kellene felelnie. Sosem volt benne igazán megfelelési kényszer, talán mert sohasem érezte magát az elit tagjának, és sosem akart közéjük tartozni. Persze, amikor Abigél kéri, akkor mindig eleget tesz a kötelezettségeinek, de ennyi.

– Haladtál valamit tegnap óta a képpel? – kíváncsiskodik Jess. Szereti a művészetet. Képeket, festményeket, fotókat.

– Egy kicsit – feleli őszintén Jack. – Tegnap ellógtam a napot a parton, és csak figyeltem az embereket.

– Kerested a következő áldozatot? – csíp belé játékosan Jess, visszautalva az első találkozásukra.

– Azt már megtaláltam – böki oldalba finoman a lányt Jack, amire a pár méterre mögöttük kullogó testőr egy pillanat erejéig máris mozdulni akar, hogy leteperje a férfit, de nincs veszély, így elengedi a dolgot.

– Egy kiállítást kellene szervezni a festményeiddel, aminek lehetne a címe; áldozatok.

– Ez remek ötlet – gúnyolódik Jack, miközben letérnek balra, hogy a parttól kicsit távolabb folytassák az útjukat, mely most betér a kosárlabda pályák, gördeszka pályák, szabadtéri edzőpályák közé. Néhányan kosárra dobálnak, míg mások igyekeznek a deszkájukkal tökéletesíteni pár trükköt, míg az izmosabb réteg tagjai húzódzkodással melegítenek be.

Jacket minden alkalommal lenyűgözi ezeknek az embereknek a látványa. Ahonnan ő jön, ott ilyet nem látni.

– Szólj bátran, és megszervezem. Ismerem az összes menő galéria tulaját.

– Szavadon foglak – zárja a gondolatot Jack, majd témát vált, hogy a sok komolytalanságot hátrahagyva más vizekre evezzen, és jobban megismerhesse a mellette sétáló szőke lányt. – Mesélj magadról. Szeretném megismerni azt a lányt, aki két perc ismeretség után vállalta, hogy modellt áll nekem.

– Ebbe most beletrafáltál – neveti el magát. – Nem szeretek magamról beszélni.

– Sejtettem, de én roppant kíváncsi ember vagyok. Faggatnám rólad a mögöttünk koslató hústornyot is, de az ő válasza az lenne, hogy belekalapál az aszfaltba.

– Abban biztos lehetsz – kuncog Jess.

– Szóval? – fordul felé Jack, és kérdőn vonja fel a szemöldökét.

– Szóval dög unalmas vagyok – villant vigyort Jess, majd sokat sejtetően mélyet sóhajt.

– Azt nem hiszem – néz egy pillanatra Jess szemébe Jack, amitől a lány zavarba jön, és elkapja a tekintetét. –Mivel te nem egy átlagos lány vagy.

– Ezt miből gondolod? – fordul felé kíváncsian Jess.

– Itt sétálsz velem, egy lakókocsiban élő senkivel, miközben elég pénzed van arra, hogy abban a hatalmas házban élj, ezzel a hústoronnyal – mutat a háta mögé a testőrre. – Egy normális gazdag csaj ilyenkor még otthon hever, hogy aztán később a plázákban szédelegjen a barátnőivel, majd a parton cikizze a hozzám hasonló srácokat.

– Szóval nem vagyok normális? – vág sértődött arcot Jess, de nem gondolja komolyan.

– Abszolút zakkant vagy – böki oldalba Jack, mire a testőr teste ismét megrándul.

– Köszönöm az elismerő szavakat. Még sosem merte ezt ilyen őszintén senki sem a szemembe mondani.

– Én is félve teszem, de muszáj kimondanom, hogy felpiszkáljalak, és megismerjem a mögötted lévő sztorit, ami ilyen különlegessé tett.

– Ki kell, hogy ábrándítsalak, mert sztori nincs, csak én, és az egyszerű életem.

Tetszik neki Jack magabiztos őszintesége, az, ahogy kezeli és viszonyul hozzá. Más srácok csak a gazdag, dögös csajt látják benne. Jack viszont ennél többet sugall. Nem tudja mire megy ki ez az egész. Persze sokra nem is mehet, mert ott van Dan, a barátja, akivel hamarosan össze fognak házasodni.

– Ha nem szeretnél a múltadról, magadról mesélni, akkor mesélj a jövődről.

– A jövőmről? – kérdezi meglepetten Jess. Azt hitte, hogy Jack tovább fogja faggatni, hogy megismerje a múltját. Ehelyett, most a jövője felől érdeklődik, amiről talán még nehezebb beszélnie.

– Igen, arról. Mi a legnagyobb dolog, amit erre az évre tervezel?

– Hát – szívja magába a párás, sós levegőt, hogy időt nyerjen magának.

Még csak most ismerkednek, ha elmondja, hogy hamarosan megházasodik azzal rövidre is zárhatja ezt a számára ártatlan flörtölést, ami most nagyon kellemesen hat. Ugyanakkor jobb őszintének lenni a későbbi félreértések elkerülése miatt, és azért, hogy a mellette baktató szimpatikus srácot ne ringassa hamis ábrándokba.

– Biztos nem erre a válaszra számítottál, de meg fogok házasodni – ejti ki félve, és várja a reakciót.

– Még meg sem kértem a kezed – nevet fel Jack, miközben tekintetük találkozik, és gyorsan kiolvassa a lány szeméből, hogy komolyan gondolta. Persze, hogy nem vele. – Várj, te most komolyan beszélsz? – kérdezi meg a nyilvánvalót Jack, amit persze tud. Hónapokon át készült arra, hogy a lány bizalmába férkőzzön. Eddig jól halad. Jess feloldódott mellette, és olyan könnyedén beszélgetnek, amire még ő sem számított. Nincs sok ideje arra, hogy elcsábítsa, mert nemsokára férjhez fog menni. Az egyetlen, ami, vagyis, aki zavarja, az a lány árnyékában a testőr. Nélküle nem mehet sehova, ami kicsit megnehezíti a dolgát. Nem tudja mire számítson tőle, és nincs is rá felkészülve. Na meg persze ott van Dan, a barátja, aki szintén okozhat nehéz pillanatokat. Persze vele számolt, és felkészült rá. Megvan a pontos terve arra, hogy kiiktassa őt.

– Abszolút – jelenti ki magabiztosan Jess, és közben Jack arcát, tekintetét vizslatja. Maga sem érti, hogy miért, de fél attól, hogy rosszul fogadja, esetleg ezzel el is riasztja. Ez pedig összezavarja, mert nem kellene ettől tartania, hiszen nem akar a férfitől semmit. – Hamarosan unalmas feleség leszek.

– Akkor gratulálok hozzá.

– Ahhoz, hogy unalmas feleség leszek? – csipkelődik Jess.

– Csak ahhoz, hogy unalmas leszel