Találd meg önmagad,
és indulj el a valódi átalakulás útján

részlet

Fordította

Bujdosó István

A fordítás alapjául szolgáló kiadás:

Brianna Wiest: When You’re Ready This Is How You Heal

Thought Catalog Books, New York – Los Angeles, 2022

Első kiadás

Copyright © Brianna Wiest, 2022

Magyar kiadás © Libri Könyvkiadó, Budapest, 2026

Hungarian translation © Bujdosó István, 2025

Minden jog fenntartva

Mindazoknak, akik válaszút előtt állnak…

Egyetlen út létezik.

Amelyik a saját igazságodhoz vezet.

Tartalom

Bevezetés

És így leszel egyre jobban – amikor készen állsz rá

Ha készen állsz rá, hogy megváltoztasd az életedet, olvasd el ezt

Idén engedd el azokat az embereket, akik nem állnak készen arra, hogy szeressenek

47 gyógyító gondolat a hétköznapokra

Az igazság arról, hogy ki vagy, sokkal több annál, mint amennyit el mersz hinni

Így kezdheted újra, miközben el sem mozdulsz onnan, ahol vagy

A leglátványosabb gyógyulás gyakran a leghétköznapibb módon történik

A mély személyes átalakulás 8 fázisa

7 pszichológiai torzítás, ami akadályozza a fejlődésed

Minden, ami igazán neked való, békével tölti el a lelked

Az elengedést gyakorolni kell

Így szerezheted meg a szükséges magabiztosságot ahhoz, hogy azt csináld, amit igazán szeretsz

Ha úgy érzed, közel vagy az áttöréshez, csak félsz fejest ugrani az ismeretlenbe, olvasd el ezt

16 negatív érzés, amit az érzelmileg intelligens emberek máshogy értelmeznek

Ha már készen állsz rá, hogy visszaszerezd az erődet, így kezdj hozzá

13 dolog, amivel fel kell hagynod, ha igazán előre akarod mozdítani az életedet

A bölcsesség, amelyre a lelked áhítozik, azokban az érzésekben lakozik, amelyeket félsz átélni

10 jel, ami arra utal, hogy valójában fejlődik az életed, még ha te nem is érzed

Honnan tudhatod, hogy nem vagy egyedül, amikor pedig minden jel erre mutat?

7 módszer, amivel erősítheted az érzelmi rezilienciádat

Bízhatsz benne, hogy a szíved tudja az igazságot, még ha az elméd nem is tud mit kezdeni vele

Hogyan tedd túl magad a szakításon: hogyan vess véget a ragaszkodásnak, hogyan találd ki újra önmagad, és hogyan nyílj meg az új szerelemnek

Ha bármikor elveszettnek érzed magad, ne feledd, hogy a szívedben mindig teremthetsz egy otthont magadnak

16 megfontolandó gondolat arra az esetre, ha úgy érzed, nem pontosan ott tartasz az életedben, ahol tartani szeretnél

Amikor az élet felkínálja a lehetőséget a változásra, élj vele!

Amikor úgy érzed, nem jutsz egyről a kettőre, jusson eszedbe, hogy már eddig is milyen messzire jutottál

10 dolog, amit érezni fogsz, amikor sorsdöntő változás előtt állsz

Nincs olyan, hogy lemaradsz, az életed nem csak egyféleképpen bontakozhat ki

Ezekből a jelekből tudhatod, hogy rossz úton jársz

Akkor fogod érezni, hogy elég vagy, ha már tisztáztad magadban, hogy neked mennyi az elég

9 kérdés, hogy a legtöbbet hozhasd ki a napodból

Ne menj bele többé olyan csatákba, amelyeket nem nyerhetsz meg

Mit jelent valójában kedvesnek lenni magadhoz? – Nem is olyan könnyű, mint gondolnád

Az éjszakában mindig a hajnal előtti utolsó pillanat a legsötétebb

Ha nem tudod, mit kezdj az életeddel, vágj bele abba, amitől a legjobban félsz

Az életcélod lehet annyira kifinomult is, hogy fel sem tűnik, valójában már most annak élsz

Így kezdődik a lelkedben az elengedés folyamata, még ha úgy is érzed, hogy nem állsz készen rá

A veszteségnek három típusa van, és mindegyikből mást tanulhatunk

Írd le a személyes küldetésedet, mert amit elképzelsz, az lesz számodra a valóság

Nem fogod észrevenni a fejlődést, de attól még megtörténik

7 gondolkodásminta, amelyek beszoríthatnak egy olyan életbe, amilyet nem akarsz

A kapcsolatokat nem elveszíted, csak kinövöd őket

Ezt akkor olvasd, amíg arra vársz, hogy elcsituljon a vihar az életedben, mert lehet, hogy ez az a pillanat, amely mindent megváltoztat

Azért törekszel a tökéletességre, hogy biztonságban érezhesd magad

Innen tudhatod, hogy túlkorrigálod az életedet

Már most tudod, mi lesz a következő lépésed, csak a bátorságodat kell összeszedned hozzá

Tanuld meg, hogyan kezdd újra – finoman!

Bevezetés

A gyógyulás nem egy pillanat műve.

Kezdődhet valamilyen egyszeri eseménnyel – általában valami váratlan veszteséggel, ami egy pillanat alatt megváltoztatja azt a képet, amilyennek a jövőt látod. De a lényege abban áll, hogy hagyod, hogy ez a változás felébresszen, azaz kirángasson azokból a szerepekből, amelyekbe tudattalanul belesodródtál, és aztán szép lassan, lépésről lépésre elkezded összerakni azt a valakit, akinek valójában lenned kell, az igazi önmagadat.

A gyógyulásban fontos szerepet játszó tapasztalások célja nem az, hogy mielőbb kiheverjük az egónkra mért csapást. Sokkal inkább az, hogy egyáltalán felismerjük a saját egónkat. Igazán felemelő pillanat ez, amikor Michael Murphy szavaival élve ráébredünk, hogy „egy jobb élet van megszületőben”.

Ha nem reagálunk erre a hívószóra, az továbbra is megjelenik majd az életünkben, gyakran hasonló mintákban és érzésekben. Folyamatosan azon fogjuk törni a fejünket: „Hogy lehet az, hogy én még mindig itt tartok?”, vagy „Hogy keveredtem már megint ebbe a szituációba?” Nos, az a helyzet, hogy ugyanaz a riasztó csipog bennünk újra meg újra, amíg a tudatalattink rá nem bólint a nagy utazásra, és el nem indulunk az önmegvalósítás útján, amelynek lényege, hogy újra az emlékezetünkbe idézzük önmagunk teljes igazságát: hogy kik is vagyunk valójában. Ez a folyamat pedig egészen életünk végéig tart, ugyanis ahogy egy jó kertésznek is állandóan akad valami tennivalója, nekünk is ugyanúgy nap mint nap ápolnunk kell az elménket. Mert az elménk olyan, mint egy gyerek: nem képes egyedül gondoskodni magáról. Márpedig az életünk magasabb szintű kontrollt követel: a helyesen funkcionáló, jövőorientált, felelősségteljes, egyszóval felnőtt énünknek kell kézbe vennie az irányítást.

Azért is beszélhetünk utazásról, mert a gyógyulás, legyen fizikai vagy spirituális természetű, soha nem egyenes vonal mentén halad, és soha nem problémamentes. Az élet olykor teljesen beszűkül, mielőtt új horizontok tárulnának fel előttünk, és gyakran megesik, hogy a lehetőségek először elhúzódnak előlünk, s csak azután bukkannak fel az orrunk előtt. E hullámzásnak semmiképp sem szabad ellenállnunk, sokkal okosabb, ha egyszerűen csak élvezzük, és ügyesen egyensúlyozunk rajta. Mert minél tovább ellen akarunk állni neki, annál inkább benne ragadunk abban az eseményben vagy eseménysorozatban, amely pontosan azért került az utunkba, hogy felébresszen bennünket. Akkor már sokkal okosabb, ha nekilátunk a vitathatatlanul nehezebb, de annál szebb kilátásokkal kecsegtető kemény munkának.

A gyógyulás sok szempontból nem is annyira egy fejezet az élettörténetedben, sokkal inkább olyasmi, ami teljesen megváltoztatja azt a módot, ahogyan az életed történetét írod. Megváltozik, ahogy a világban mozogsz és létezel, és fokozatosan eltávolodsz attól a csalódástól, hogy az életed nem igazán az elképzeléseid szerint alakult, és elindulsz egy olyan szemlélet felé, amelynek segítségével már nyitottabban fogadod a létezés csodáit, a varázslatot, az áhítatot, a szívfájdalmat, a veszteséget, a diadalt, egyszóval mindazon ellentéteket, amelyek emberré tesznek.

A meggyógyult énünk sem hibátlan. Ugyanúgy érez bánatot, gyászt vagy félelmet. De már nem ezek a tapasztalatok irányítják. Ugyanúgy tud szomorú lenni, amikor annak van itt az ideje, és gyászolni is tud, ha gyászolni kell, de általában inkább az elégedettség érzése jellemző rá. A meggyógyult énünk is fél az ismeretlentől, vagy ha túl sok minden forog kockán, de nem engedi, hogy a félelem megakadályozza a továbbhaladásban. Az élet gyakran komoly kihívások elé állít bennünket, sőt olykor módfelett igazságtalan is, ilyenkor pedig, ha nem tudjuk átélni mindazon érzéseinket, amelyek az adott pillanatban a konkrét tapasztalásunkhoz kapcsolódnak, könnyen ama régi narratíváink csapdájában találhatjuk magunkat, amelyeket az életünk egy korábbi szakaszában szőttünk a hasonló tapasztalataink köré.

De amint sikerül másoktól teljesen függetlenül érvényesnek elfogadnunk és feldolgoznunk saját emberi tapasztalásainkat, igazán varázslatos dolog történik velünk. Elkezdünk újrakapcsolódni a legbensőbb vágyainkhoz, egyre jobban halljuk, mit súgnak az ösztöneink, és nem tagadjuk meg az érzéseinket, nem szabotáljuk az ihletett gondolatainkat. Ennek következtében pedig általában olyan események bukkannak fel az életünkben, melyek igencsak szerencsésnek mondhatók. Idővel elkezdjük felismerni, hogy létezik valami közös, ami ott van mindezen tapasztalás mögött, ami nem más, mint a lelkünk, ahogy szelíden vezet bennünket: mindig jelen van, és mindig túlmutat azon, ami az adott pillanatban a szemünk elé tárul.

Ahogy elkezdjük felismerni magunkban ezt az erőt, idővel egyre inkább megtanulunk bízni benne. És egyre inkább komolyan is vesszük az iránymutatását. A mindennapokban egyre többször érezzük azt a bizonyos könnyedséget és a szeretetet. Az életünkben ismét helyreáll az egyensúly, a harmónia, de már jóval stabilabb alapokon. Megértjük, hogy valójában soha nem volt reménytelen a helyzet, egyszerűen csak kellett egy kis idő, hogy feldolgozzuk az eseményeket, mielőtt tovább tudtunk lépni.

Az elsődleges célod a gyógyulás.

Ha valóban az leszel, akinek lenned kell, annak komoly hatása lesz a körülötted élő emberekre és a tágabb értelemben vett környezetedre is. Ezek után már semmi nem lesz olyan, mint azelőtt. Ha el sem tudod képzelni, miként hagyhatnál valami nyomot magad után, illetve hogyan segíthetnél másoknak, vagy egyáltalán miként tudnál bármi értelmeset kezdeni az életeddel, akkor a kutatást önmagadban kell kezdened.

Persze ez pont nem valami könnyű.

Kifelé figyelni mindig egyszerűbb: ujjal mutogatni másokra, és naphosszat azon kérődzni, hogy ki mit csinál rosszul. Odaállni a tükör elé, és őszintén szembenézni a ténnyel, hogy ennél sokkal többet is kihozhatnánk az életünkből, tisztázni magunkban, melyek azok a területek, ahol még bőven van hova fejlődni, majd nekilátni a munkának, és nap mint nap tenni is valamit annak érdekében, hogy változtassunk az életünkön, az már kicsit keményebb dió.

Amikor pedig elfogadjuk azt az egyedi sorsot, amely egyedül a miénk, a közösségünk tagjai is velünk gyógyulnak, hiszen mindenki ennek a nagyobb egésznek a tagja. A tökéletességet soha nem fogjuk elérni, hiszen ez ellentmondana annak az alapigazságnak, hogy ez a világ pontosan az, aminek lennie kell – gyakorlópálya, ahol a lélek fejlődhet. Nem az tehát a lényeg, hogy a világot olyan tökéletes hellyé formáljuk, amilyennek szerintünk lennie kellene, hanem hogy végre elkezdjük azt tenni, amit mindig is akartunk: felébredni, emlékezni és végignézni, ahogy a bennünk rejlő lehetőségek magvai gyökeret eresztenek.

Ahogy nincs két egyforma ember, úgy mindenki más célokra hivatott, ez a könyv pedig abban szándékozik segíteni, hogy ráébresszen mindazon egyszerű és összetettebb módokra, amelyek mentén valóban hatást gyakorolhatunk egymásra ezen a bolygón azon idő alatt, amely számunkra megadatott.

Tévedsz, ha azt hiszed, te vagy az egyetlen, aki hallod ezt a hívószót, ha azt hiszed, hogy csak te érzed úgy, hogy ideje lenne végre felébredni abból az életből, amit gondosan megterveztél magadnak, hogy végre teljes szívvel elköteleződhess egy másik élet mellett, amely mindig is rád várt. És ha elegen leszünk, akik képesek erre, nincs kétségem afelől, hogy hatalmas változásokat tudunk előidézni ebben a közös fizikai valóságunkban is. És meggyőződésem, hogy mindenkinek szüksége van a gyógyulásra, mert mindenkinek fel kell ébrednie a tudattalan álomból, és fel kell fedeznie mindazt, amit a valódi élet tartogat a számára.

Jelen könyv olyan írások gyűjteménye, amelyeket hosszú éveken át vetettem papírra, amíg a magam útját jártam. Amikor nekivágtam az útnak, súlyos mentális és érzelmi zavarokkal küszködő, fiatal lány voltam, most pedig egy olyan nő vagyok, aki itt ül Kaliforniában, az óceán partján egy hűvös nyári estén – immár egészségesen, stabil érzelmi háttérrel, kiegyensúlyozottan –, és most ezeket a szavakat írja neked.

Ha kezedbe vetted ezt a könyvet, minden bizonnyal te is a gyógyulás és a célod felfedezése felé tartasz. Bízom benne, hogy mindaz, amit elmondok neked, jó szolgálatot tesz neked azon az úton, amelyen a bátor lelked már meg is tette az első lépéseket.

Az út végén találkozunk.

Brianna Wiest

2022. január

És így leszel egyre jobban – amikor készen állsz rá

Bizonyára te is ismered azt a tompa zsigeri érzést, amikor tudod, hogy valami nincs rendben, csak nem tudod pontosan meghatározni, mi a baj. Végignézel az életeden. Hol is tartasz? Sorra veszed mindazt, amit már elértél: a munkád, a jó fizetésed, a barátaid, vajon mit gondol most rólad az a valaki, aki az életed egy korábbi időszakában volt melletted, ha megnézi a szép új profilképedet a Facebookon? És reméled, hogy ha így szépen felsorolod mindezeket az eredményeket, akkor majd elmúlik ez a kellemetlen érzés.

De hiába!

Csak botorkálsz az életben, mert ez a fájdalom teljesen lebénít. Hol felerősödik, hol visszahúzódik. A figyelmedet persze elterelik róla a hírek, a munkád, a Twitter vagy bármi, ami egy időre kicsit még jobban meg tud rémiszteni.

És ez így megy tovább, egészen addig, amíg egy nap rájössz, hogy valami olyan fájdalom kínzott egész életedben, amit képtelen vagy megfejteni. Lassan belefásul a lelked. Egyre nehezebben kelsz ki az ágyból. Egyre nehezebben veszed rá magad, hogy kimozdulj otthonról. Akkor már egyszerűbb inni valamit, aztán még egy pohárral. Vagy inkább enni valamit, vásárolni valamit, esetleg fotókat posztolni magadról az Instára. Kinek mi jön be…

És ahogy telnek az évek, ez a parányi, de annál rémisztőbb érzés, amit egyszerűen nem tudsz hová tenni, csak egyre jobban elhatalmasodik rajtad. Idővel pedig már meg vagy győződve róla, hogy ez valami figyelmeztetés. Arra figyelmeztet, ami ezután jön. És akkor kezdesz igazán bepánikolni, amikor mindenféle ijesztő gondolatokat, borzalmakat kapcsolsz hozzá.

Persze te is tisztában vagy vele, hogy ezeknek a történeteknek nincs semmi racionális alapjuk. Csak túlreagálod a helyzetet. Mégis valahol mélyen meg vagy győződve róla, hogy a világod megállíthatatlanul rohan a végzete felé, és ezek a zsigeri „megérzések”, amelyekről szavak nélkül, de mégis azt tanították neked, hogy jól teszed, ha megbízol bennük, most arra figyelmeztetnek, hogy készülj fel a legrosszabbra.

És ekkor már képtelen vagy meglátni a valóságot, vagyis hogy igazából nincsen semmi baj.

Valójában nagyon is rendben vannak a dolgok, épp ezért van lehetőséged végre érezni azt, amit mélyen belül érzel. Mert biztonságban vagy. Állj le! Ne vetítsd ki a félelmeidet a világra! Ne hergeld bele magad mindenféle fiktív történetbe! Ezek a tompa aggodalmak csak úgy tesznek, mintha a jövőről szólnának, valójában a múltból erednek.

Jó régóta cipeled már őket.

Ha nem sikerül maradéktalanul feldolgoznunk az érzelmi tapasztalatainkat, azok ugyanúgy velünk maradnak, mint az az étel, amit a szervezetünk nem tud megemészteni, vagy azok a régi ruhák, amelyek csak a helyet foglalják a szekrényben. Ezek olykor értékes lelki táplálékot, sőt bölcsességet és útmutatást rejtenek magukban, máskor viszont csak életünk egy rég lezárt fejezetének maradványai.

Bárhogy is legyen, ezek a maradványok azokra a területekre hívják fel a figyelmedet a lelkedben, ahol még nem vagy szabad.

Amikor készen állsz a gyógyulásra, a legjobb, ha keresel egy nagyon biztonságos teret, lefekszel, és ezekre a benned rejlő feszült érzésekre koncentrálsz. Engedd, hadd mutassák meg, honnan erednek. Idővel olyan emlékek és érzések villannak be, amelyekről a tudatos szinten már teljesen megfeledkeztél. A múlt ilyen töredezett képekben fog felbukkanni előtted. Némi gyakorlás után rá fogsz ébredni arra, hogy pontosan mi is a baj, hogy az énednek melyik része szakadt ki a helyéről, hogy falat építhessen a szíved köré, amely mögött még mindig ott tátong egy olyan seb, amelyet azóta sem tudtál begyógyítani.

Amint készen állsz, be tudsz lépni mögé.

Rádöbbensz, hogy a harag, a szomorúság és a szorongás egyfajta fátylat képeznek, amelynek az a célja, hogy felébresszen, hogy ráébresszen a valóságra, nem pedig az, hogy ártson neked.

Ki kell sírnod magadból a fájdalmat! Sírni fogsz a tizenhárom éves önmagadért, akinek összetörték a szívét, a tizenhat éves önmagadért, aki csalódott a barátaiban. Meg kell gyászolnod, amit elveszítettél, és az életednek azt az időszakát is, amikor elveszítetted. Vissza kell menned az időben, bele kell helyezkedned a mostani felnőtt éneddel az emlékbe, és rá kell venned a gyermek énedet, hogy mondja ki mindazt, amit abban a pillanatban ki kellett volna mondania, csak akkor, ott nem találta a szavakat, vagy nem volt bátorsága hozzá, hogy kimondja őket. Ezt újra és újra meg kell tenned, mígnem lassan elkezded érezni, hogy valamivel könnyebb vagy. Mintha kiszabadultál volna a szorításból. Jóllehet azt nem tudod megváltoztatni, ami akkor történt, de a róla kialakított történetedet igen.

Ki kell izzadnod magadból! Ahogy kinyújtóztatod a tagjaidat, és kicsit megmozgatod a testedet, folyamatosan figyeld, hol érzed magadban a feszültséget, hol érzed a fájdalmat.

Ki kell ráznod magadból! Ahogy ott fekszel a földön, szó szerint rázz ki magadból mindent, amit eddig visszatartottál. Ne csodálkozz, hogy sebezhetőnek és kicsinek érzed magad. Ez természetes, hiszen ezek azok az érzések, amelyektől a leginkább védjük magunkat.

De most meg kell adnod magad! A tested remeg, szakad rólad a víz, szemedből folynak a könnyek… te pedig egyszerűen nem küzdesz tovább. Végre olyannak fogod látni a múltadat, amilyen valójában volt, és így tisztán láthatod a mostani életedet is, a maga valójában, mely tele van reménnyel és lehetőségekkel.

Ezután pedig, amikor felkelsz a földről, a világod lassan elkezd változni.

Lesznek olyan kapcsolatok, amelyekből egyszerűen kilépsz. És lesznek újak. Végre felhívsz valakit, akivel már nagyon rég nem beszéltél. Hirtelen rád tör a vágy, hogy beiratkozz egy tanfolyamra, vagy azon kapod magad, hogy már meg is írtad a felmondásodat a munkahelyeden. Nekiállsz olvasni, sőt írni, több időt töltesz a természetben, több vizet iszol, és egyre gyakrabban érzel hálát mindezen egyszerű dolgokért, melyek gyengéden táplálják a lelkedet. Egy kicsit már jobban alszol. És fokozatosan visszatérsz önmagadhoz. Belépsz az érzelmek tüzébe, amely leperzseli rólad mindazt, ami akadályozott abban, hogy a lényed teljes egészében jelen legyen itt, ebben a világban.

És tudni fogod, hogy ha elveszítesz valakit, sírnod kell.

Ha frusztrált vagy, hát frusztrált vagy.

Ha ki akarsz mondani valamit, hát kimondod.

A gyógyulási folyamat során nemcsak azt tanulod meg, hogyan menj vissza a múltba, és hogyan zárd le azt, amit még nyitva hagytál. Azt is megtanulod, hogyan léphetsz tovább, hogyan tudsz intenzívebb életet élni, hogyan tudsz jobban jelen lenni a pillanatban, és hogyan tudod ezek után valós időben is megfelelően feldolgozni a tapasztalásaidat. És ahogy haladsz előre az úton, egyre inkább felébredsz, egyre erősebben érzed majd magadban a késztetést, hogy most már aztán tényleg elkezdd élni a saját életedet. És azt veszed észre, hogy hosszú idő után újra beszélsz, újra érzel, újra létezel.

Amikor elég erőt érzel magadban ahhoz, hogy szembenézz a problémával, feltárul előtted a lelked.

A lelked, ami mindig is ott volt. Csak eltakarták az évek meg a szerepek, a különböző életstílusok, hitrendszerek és gondolatok, melyek úgy tapadtak rád, akár egy pajzs.

Sosem vesztél el.

Csak takarásban voltál.

Egész idő alatt, amikor kényelmetlenül érezted magad, valójában csak a legbenső éned próbált meg beszélni hozzád, megpróbált emlékeztetni, hogy ő is ott van benned.

Csak az igazi legbensőbb éned volt az, aki azt mondta: Gyerünk, tovább! Az élet sokkal több ennél.

Ha készen állsz rá, hogy megváltoztasd az életedet, olvasd el ezt

Mi lenne, ha azt mondanám, hogy amikor a leginkább egyedül érzed magad, azokban a pillanatokban van a legjobb esélyed felismerni, hogy valójában szabad vagy?

Mi lenne, ha arra koncentrálnál, hogy ezekben a pillanatokban, amelyektől a legjobban félsz, valójában egyáltalán nem kell megfelelned mások elvárásainak, tehát szabadon meghatározhatod, újradefiniálhatod magad, a saját feltételeid szerint fedezheted fel az életet, és meghallhatod a saját hangodat? Mi lenne, ha arra a tényre, hogy egyedül vagy, úgy tekintenél, mint egyfajta jelre, hogy valószínűleg egymagad is elboldogulsz az életben, sőt meg is van hozzá a bátorságod, hogy ezt megtedd? Sőt, már meg is tetted. Mi lenne, ha ahelyett, hogy azon pörögnél, hogy az egyedüllét valójában azt bizonyítja, hogy elbuktál, ráébrednél végre, hogy sokkal inkább arra utal, hogy sikerült a legmerészebb dolgot végrehajtanod?

Mi lenne, ha ahelyett, hogy folyton azt mondogatnád, hogy a munkád nem elégít ki – bármilyen értelemben is, legyen szó az alacsony fizetésről, a vele járó társadalmi megbecsülés hiányáról, vagy bármiben is véled felfedezni az „alsóbbrendűségedet” –, inkább elgondolkodnál azon, hogy egyetlen tevékenység sem képes teljes egészében meghatározni azt, aki vagy? Mi lenne, ha úgy tekintenél a munkádra, mint csupán egy eszközre, amely egy bizonyos célt szolgál? Természetesen az, hogy valamivel hozzájárulsz a saját jólétedhez, illetve a családod megélhetéséhez, fontos, de mégiscsak pusztán egyetlen szelete a sikernek. Mi lenne, ha ahelyett, hogy ama meggyőződés rabja lennél, miszerint ahhoz, hogy elég jó legyél, neked kell a legjobbnak lenned, inkább belegondolnál, hogy maga a tény, hogy van hova bejárnod nap mint nap, hogy van mit csinálnod, már önmagában is olyan ajándék, ami értelmet ad a napjaidnak, és amit sosem lenne szabad magától értetődőnek venni?

Mi lenne, ha nem azt mondogatnád magadnak folyton, hogy elbuktál, hanem felismernéd, hogy a kudarc valójában nem más, mint egy eszköz, amivel az élet más irányba terel? Mi lenne, ha ahelyett, hogy azt számolgatnád, hányszor nem úgy alakultak a dolgok, ahogy szerinted alakulniuk kellett volna, inkább abba gondolnál bele, hogy ilyenkor az események talán valami jobb dolog felé vezettek? Ha esetleg némi áhítattal és tisztelettel tudomásul vennéd azt a tényt, hogy létezik egy olyan erő, amely oltalmaz – amelyet megnevezni sem tudsz, amelyet nem is látsz, és amelynek létezésében talán még csak nem is hiszel –, és amely olykor megtagadja tőled azt is, amire a leginkább vágysz, csak azért, mert valami mást tartogat számodra a sors?

Mi lenne, ha nem folyton azt szajkóznád, hogy az életben igenis mindennek zökkenőmentesen kellene mennie, hanem belegondolnál abba, hogy ahhoz, hogy újra meg újra bekopogtass az ajtókon, még ha mindet zárva is találod, olyan bátorság kell, ami szerves része ennek az egész folyamatnak?

Mi lenne, ha nem olyan szövegekkel kábítanád magad, hogy az egész világ meg az élet is úgy, ahogy van, reménytelen, hanem inkább hagynád, hogy a kudarcok tovább erősítsék benned azt a meggyőződést, hogy igenis van egy számodra kijelölt út, amelyen végig kell menned, és létezik egy láthatatlan erő, amely mindvégig ezen az úton tart, bármennyire is próbálsz letérni róla?

Mi lenne, ha nem folyton azon pörögnél, hogy a társad nem pont olyan, amilyennek elképzelted, hanem belátnád, hogy amikor valaki felajánlja neked az idejét, az valójában a legnagyobb áldozat és a szeretet legmagasabb szintje? Mi lenne, ha egyszer rádöbbennél, hogy a másikat semmi sem kötelezi arra, hogy olyan legyen, amilyennek szerinted lennie kellene, és részedről a legnagyobb szeretet az lenne, ha nem is erőltetnéd rá az elvárásaidat? Mi lenne, ha egyszer tisztán látnád, hogy a másiknak nem kell feltétlenül megfelelnie a te elképzeléseidnek ahhoz, hogy úgy szerethessétek egymást, ahogy az számotokra elrendeltetett? Mi lenne, ha ajándéknak fognád fel azt a lehetőséget, hogy közvetlen közelről a maga nyers valójában láthatod a társadat a hiányosságaival és tökéletlenségeivel együtt? Mi lenne, ha kiderülne, hogy valójában azért kell megtanulnod szeretni a másikat a hibáival együtt, hogy magadat is szeretni tudd a saját hibáiddal?

Mi lenne, ha kiderülne, hogy nem is az a legjobb, ha mindent tökéletesen csinálsz, miközben a fejedben lévő képzeletbeli közönség lelkesen tapsol, hanem ha megtalálod azt a pár dolgot, ami igazán érdekel az életben, és azzal töltöd az idődet, hogy ezekkel foglalkozol, az összes többi gondot pedig egyszerűen elengeded, hiszen azok eddig se tettek mást, csak visszatartottak attól, hogy úgy szeress, ahogy csak te tudsz szeretni, és végre a saját életedet éld?

Mi lenne, ha kiderülne, hogy a tested pontosan olyan, amilyennek lennie kell, csak te annyira azokra a hibákra koncentrálsz, amelyeket senki más nem vesz észre, hogy egyszerűen nem látod meg azt a szépséget benne, ami viszont mindenki más számára nyilvánvaló? Mi lenne, ha kiderülne, hogy csak azért hiszed, hogy valami baj van a kinézeteddel, mert túl sokat fantáziáltál arról, hogy milyen könnyű és szabad érzés lenne, ha tökéletes lennél? Mi lenne, ha egyszerűen csak kinyitnád a szemedet? Ha megnéznéd kicsit az embereket? Akiket ismersz, és akiket nem, akik itt élnek veled ebben a világban? Mi lenne, ha egyszer csak rádöbbennél, hogy senki sem egy fantáziavilágban él, mégis sokan élnek szeretetteljes kapcsolatban, boldogan, harmóniában a saját igazságukkal és a hivatásukban kiteljesedve?

Egy szóval sem mondom, hogy nem léteznek valódi problémák az életedben, csak azt, hogy roppant nehéz pontosan beazonosítani az igazi problémákat, ha folyton nem létező hibákat akarsz kijavítani, illetve olyan kérdéseken agyalsz, amelyekre nem léteznek kielégítő válaszok. Akár az egész életedet leélheted úgy, hogy azon töprengsz, vajon elég jó vagy-e, elég szép vagy-e, és elég sikeres vagy-e, mégsem lesz semmi konkrétum a kezedben. Egy szó, mint száz: te döntesz. Eldöntheted, hogyan érzékeled a létezést.

Mit szólnál hozzá, ha azt mondanám, hogy amikor az elmédet reménnyel, örömteli, pozitív gondolatokkal töltöd meg, az valójában nem más, mint az a mentális tatarozás, amely oly régóta esedékes már, miután éveken át a lehető legnegatívabb gondolatokkal szennyezted a lelked?

Mi lenne, ha ellentétben azzal, amit egész életedben szajkóztak neked, azaz hogy az életed értelme nem más, mint megvalósítani a létezés lehető legtökéletesebb módját, egyszerűen elfogadnál egy másik gondolatot, miszerint talán csak azért vagy itt, hogy élvezd az utazást, ameddig még tart?

Idén engedd el azokat az embereket, akik nem állnak készen arra, hogy szeressenek

Ez lesz a legnehezebb dolog, amit az életben meg kell tenned, de egyben a legfontosabb is: ne pazarold olyanokra a szeretetedet, akik nem állnak készen arra, hogy szeressenek téged.

Semmi értelme kellemetlen, nehéz beszélgetéseket folytatnod olyan emberekkel, akiknek eszük ágában sincs megváltozni. Ne menj többet olyan emberek társaságába, akiknek mindegy, hogy ott vagy-e, vagy sem. Ne kezelj többé prioritásként olyan embereket, akik nem teszik meg ugyanezt veled. Ne olyan embereket szeress, akik képtelenek szeretni téged.

Tudom jól, ösztönösen is szeretnél megtenni mindent, hogy mások kedveljenek, és elnyerd a jóindulatukat, de ne feledd, ez az, aminek eredményeképpen nem marad sem időd, sem energiád, rosszabb esetben egyetlen ép agysejted sem.

Amikor igazán megérkezel a saját életedbe, és örömmel, nyitottan és elkötelezetten állsz hozzá a dolgokhoz, nem mindenki fog tapsolni ennek.

Ami természetesen nem azt jelenti, hogy meg kell tagadnod önmagadat. Csak annyit jelent, hogy nem kell a szeretetedet olyanokra pazarolnod, akik nem állnak készen arra, hogy viszontszeressenek.

Ha azok, akikkel az időd nagy részét töltöd, simán kihagynak valamiből, vagy a finom kis célzásaikkal megsértenek, esetleg egyszerűen csak megfeledkeznek rólad, vagy figyelmen kívül hagyják az álláspontodat, nos, finoman szólva nem igazán teszel jót magadnak azzal, ha továbbra is arra fordítod az idődet és az energiádat, hogy az ő kedvükben járj.

Fogadd el, hogy nem kedvelhet mindenki, ahogyan te sem kedvelhetsz mindenkit. Épp ezért olyan különleges dolog, amikor megtalálod azt a néhány embert, akivel igazi mély barátság alakulhat ki köztetek, vagy akivel átélheted a szerelmet, akikhez igazán tudsz kapcsolódni, és tapasztalatból tudhatod, hogy ezek a kapcsolatok milyen értékesek számodra.

És minél többet foglalkozol azzal, hogy próbálod elérni, hogy olyanok is szeressenek, akik nem képesek szeretni téged, annál több időt veszel el az igazán értékes kapcsolatoktól, amelyek most is várnak rád. Több milliárdan élünk ezen a bolygón, és rengeteg olyan emberrel fogsz találkozni, akik egy szinten vannak veled, akik képesek megérteni téged ott, ahol éppen tartasz, és kapcsolódni tudnak a céljaidhoz.

…De minél tovább tartasz ki olyan emberek mellett, akik csak tartaléknak tekintenek, vagy csak lelki szemetesládának használnak, annál tovább tartod magad távol azoktól, akiknek a társaságára igazán vágysz.

Persze ha te nem töltesz időt velük, lehet, hogy nem kedvelnek majd.

Sőt idővel teljesen meg is feledkeznek rólad.

És igen, valószínű, hogy ha te nem teszel érte semmit, az ilyen kapcsolat magától is megszűnik.

Ha te nem írsz rá az illetőre, ő simán megteszi, hogy napokig vagy akár hetekig nem jelentkezik.

Igen, ha az ilyen kapcsolatba te nem pumpálsz szeretetet, akkor abból előbb-utóbb végleg el is tűnik a szeretet.

Ez viszont nem azt jelenti, hogy te tetted tönkre a kapcsolatot. Csak annyit jelent, hogy ezt a kapcsolatot kizárólag az az energia tartotta fenn, amit te fektettél bele. Egyedül te.

Ez pedig nem is szeretet. Ez csak ragaszkodás.

A legértékesebb, legfontosabb dolog, ami felett az életedben rendelkezel, az az energiád. Igazából nem is a rendelkezésedre álló idő az, ami korlátozott, hanem az energiád. Amire az energiádat nap mint nap fordítod, abból egyre több lesz az életedben. Amire az idődet fordítod, az fogja meghatározni a létezésedet.

Amikor ezt megérted, hirtelen az is világos lesz, hogy miért szorongsz annyira, ha olyan emberekkel töltöd az idődet, akik nem illenek hozzád, illetve ha olyan munkahelyen dolgozol, olyan városban élsz, amely nem megfelelő számodra.

Lassan felismered, hogy az első és legfontosabb dolog, amit önmagadért, az életedért és az ismerőseidért megtehetsz, az az, hogy vigyázol az energiádra, méghozzá sokkal jobban, mint bármi másra.

Legyen az életed egy biztonságos menedék, ahol csak olyan emberek számára van hely, akik képesek törődni veled, meghallgatni téged és kapcsolódni hozzád.

Neked nem dolgod megmenteni az embereket.

Neked nem dolgod meggyőzni őket arról, hogy akarják, hogy valaki megmentse őket.

Neked nem dolgod feláldozni magad másokért, csak azért, mert sajnálod őket, vagy mert elszomorít a helyzetük, vagy mert úgy érzed, hogy te igenis „köteles” vagy tenni valamit értük, vagy mert igazából csak attól rettegsz, hogy különben nem fognak viszontszeretni.

A te dolgod az, hogy felismerd: te irányítod a sorsodat, és hogy elfogadd azt a szeretetet, amiről úgy véled, hogy méltó vagy rá.

Tisztázd magadban, hogy igenis méltó vagy az igaz barátságra, a valódi elköteleződésre és a feltétlen szereteten alapuló kapcsolatra, olyan emberekkel, akiknek a lelke egészséges, és kiegyensúlyozott, boldog életet élnek.

Aztán várj a sötétben… egy kicsit…

…és csak figyeld csendben, milyen gyorsan változik meg minden.

47 gyógyító gondolat a hétköznapokra

01 | Tegyél meg valamit, amiért a jövőbeli éned még hálás lesz neked. Lehet bármilyen apróság.

02 | Méltányolj valamit a dolgaid közül, ami ma a tiéd, és ez számodra teljesen normálisnak tűnik, de valamelyik múltbeli éned el lenne ájulva tőle.

03 | Mondj köszönetet azért, amit nagyon szeretnél, úgy, mintha már megkaptad volna. Írd le, mondd ki hangosan! Egyszer is elég.

04 | Ismerd ki a lendület erejét. Kezdd kisebb feladatokkal a napot, és engedd, hogy idővel igazán beinduljanak a dolgok.

05 | Tégy meg valami egészen kis dolgot, ami a helyes irányba mutat. Igyál egy pohár vizet. Sétáld körbe a háztömböt. Vegyél egy nagy levegőt.

06 | Csak ma… engedd meg magadnak, hogy azt érezd, amit érzel.

07 | Találj ki valami egészséges, produktív figyelemelterelést arra az esetre, amikor az elmédet vissza kell terelni a helyes irányba.

08 | Ne kövesd olyan ember tanácsát, akinek a szavai rossz érzést keltenek benned önmagaddal kapcsolatban.

09 | Ha nem vagy kibékülve az élethelyzeteddel, vedd észre, hogy a tudatalattid így üzeni meg, hogy ennél többre vagy képes.

10 | Írd ki magadból! Fogj egy füzetet, és írd le pontosan, hogyan érzel. Ne próbáld érvényteleníteni az érzéseidet pozitív gondolkodással. Ne félj, az magától beindul, ha a tudatalattid kitisztult már egy kicsit.

11 | Álmodozz bátran! Képzeld el, mi lesz a következő, amit megalkotsz, amit létrehozol az életedben.

12 | Legyen valami az életedben, amire jó érzés várni. Tervezz meg egy utazást, beszélj meg valakivel egy találkát, vagy csak menj el szórakozni valahová.

13 | Ha van bármi, amit meg akarsz változtatni az életedben, fogj hozzá még ma. Keress új munkát. Írj levelet valakinek, akitől bocsánatot kell kérned. Ha az idő eddig nem oldotta meg a dolgot, akkor lehet, hogy az idő csak rád vár.

14 | Ne higgy el mindent, amit gondolsz.

15 | Ne bízz feltétel nélkül az érzéseidben.

16 | Gondolj bele, hányszor aggódtál már teljesen feleslegesen, mert végül aztán nem is lett semmi. Vedd észre, hogy a félelmeink olykor képesek elhitetni velünk, hogy a legszörnyűbb gondolataink a legvalóságosabbak.

17 | Gondolj vissza azokra a helyzetekre, amikor elsöprő erővel törtek rád olyan érzések, amelyeket nem is értettél igazán. És vedd észre, hogy ilyenkor néha az a legjobb, ha egyszerűen megvárod, amíg elmúlnak.

18 | Tégy mindennap valamit, ami segít abban, hogy jobban megismerd önmagad. Írd le, mit szeretsz, és mit nem. Vedd sorra, hogy mi az, ami szerinted értékes benned, mikben hiszel, mikben reménykedsz, és mik azok a dolgok, amiktől félsz.

19 | Tölts minél több időt olyan emberekkel, akik megértenek.

20 | Tégy valakiért valamit úgy, hogy semmit nem vársz tőle cserébe.

21 | Ne félj eltűnni egy kicsit a képből. Kapcsold ki nyugodtan a telefonodat! Nem maradsz le semmiről. Ne vegyél részt olyan programokon, amelyek teljesen kimerítenek. Ne feledd: a figyelmed és az energiád szent.

22 | Olvass el valami olyasmit, ami arra késztet, hogy másképp gondolkodj a világról.

23 | Vedd észre, mi az, ami neked szinte magától megy. Itt találod meg a jövőd kulcsát.

24 | Vedd észre, mi az, amit igazán érdekesnek érzel. Itt találod meg az életcélodat.

25 | Vedd észre, mi az, amivel a legtöbbet küszködsz. Így találod meg, hogy mit kell meggyógyítanod magadban.

26 | Gyakorold, hogy hogyan tudsz egészségesen kiállni magadért. Állj a tükör elé, és mondd ki hangosan, ahogy meghúzod a határokat. Tanuld meg méltósággal és könnyeden kimondani azt, amit igaznak vélsz.

27 | Ismerd fel, hogy az, ami a legjobban zavar másokban, valójában rólad tárhat fel valamilyen igazságot, aminek még nem vagy tudatában. Lásd meg a lehetőséget ezekben a kényelmetlen érzésekben: rámutathatnak, hogy hol vannak azok a sebek a lelkedben, amelyeket meg kell gyógyítanod.

28 | Menj bele teljesen abba, ami örömet szerez neked.

29 | Adj valami különlegeset azoknak az embereknek, akik igazán fontosak neked. Elég egy egyszerű emlékeztető is, hogy mennyire szereted őket.

30 | Rajzold fel egy táblára a víziódat.

31 | Figyeld meg azoknak az embereknek a hétköznapi szokásait, akiket csodálsz.

32 | Figyeld meg azoknak az embereknek a hétköznapi szokásait, akiket nem csodálsz.

33 | Mindig, amikor késztetést érzel arra, hogy ítélkezz egy másik ember felett, finoman emlékeztesd magad arra, hogy amikor ezt teszed, egy lépéssel eltávolodsz attól, hogy magadat is elfogadd olyannak, amilyen vagy.

34 | Őszintén és a lehető legpontosabban fogalmazd meg, hogy mit érzel. Így könnyebb elfogadni és feldolgozni az érzéseket, még ha adott pillanatban nem is nagyon látod értelmét.

35 | Kérdőjelezz meg egy negatív gondolatot. Ne engedd csak úgy tudattalanul megfoganni az elmédben. Tedd fel magadnak a kérdést: Ez most tényleg igaz? Biztos vagyok benne, hogy ez az igazság? Honnan szedtem én ezt?

36 | Majd tedd fel magadnak a következő kérdést is: Vajon ez a gondolat segít abba az irányba terelni az életemet, amerre én szeretném?

37 | Időnként engedélyezz magadnak egy kis pihenést. Ha ma csak annyira vagy képes, hogy felkelj az ágyból, és egész nap lélegezz, hát, istenem! Van ilyen.

38 | Írd össze a teendőidet. Aztán fogd a listát, és húzd le róla a felét. Aztán a maradéknak is a felét. Ezt ismételgesd addig, amíg csak a két legfontosabb feladat marad. Ezekre fókuszálj! Csakis ezekre. A többi majd alakul.

39 | Gondolkodj el néha azon, milyen hosszú utat tettél már meg. Írd össze, hogy mennyi mindened van, mennyi mindent értél el, mennyi mindennel foglalkozol, mi mindent érzel, és mi az, amiről korábban soha nem gondoltad volna, hogy valósággá válhat.

40 | Gondolkodj el azon, mennyi mindenen sikerült már túljutnod. Idézd fel magadban azokat a helyzeteket, amelyekről úgy gondoltad, hogy soha nem fogod tudni túltenni magad rajtuk. Aztán tessék! Mégiscsak sikerült.

41 | Fejezd ki, amiért igazán hálás vagy. Találj valamit, aminek a jelenléte az életedben tényleg boldoggá tesz.

42 | Ha úgy véled, most nagyon messze vagy attól, hogy jól érezd magad, akkor próbálj legalább semlegesnek maradni.

43 | Ha álmos vagy, aludj.

44 | Ha éhes vagy, egyél.

45 | Állj meg egy pillanatra, mielőtt reagálsz. Az rendben van, hogy dühös vagy, de azért gondold meg, hogy valóban meg akarod-e engedni ennek az érzésnek, hogy olyan cselekvésre bírjon rá, ami veszélyeztetheti a biztonságodat, vagy akár éveken át negatívan befolyásolhatja az életminőségedet.

46 | Írj magadnak egy kis emlékeztetőt, hogy mit kell tenned, amikor rád tör a pánik. Amikor képes vagy hideg fejjel, tisztán gondolkodni, akkor üzend meg magadnak, hogy mit kell tenned majd abban a helyzetben, amikor nem fogsz tudni tisztán gondolkodni.

47 | Ne feledd, hogy halandó vagy. Mindez véget ér egyszer. És semmire nincs garancia. Te sem maradsz itt örökké. Az élet gyorsan halad, és soha nem áll meg. Az életed elrepül, akár egy pillanat. Amíg tart, addig próbáld élvezni, amennyire csak tudod.

Újdonságaink, eseményeink, valamint kedvezményes ajánlataink megtalálhatók megújult webáruházunkban, a booklove.hu-n!

Felelős kiadó és a könyvet szerkesztette Kiss Béla

A szöveget gondozta Gondos Mária Magdolna és Varga Anita

Műszaki szerkesztő Rochlitz Vera

Borítótervező Szalkai Diána

Tördelte Izing Imre

ISBN 978 963 604 741 2

Elektronikus változat:

eKönyv Magyarország Kft.

www.ekonyv.hu

Készítette Ambrose Montanus

Felhasznált betűtípusok

Jost – SIL Open Font License

Noto Sans Symbols 2 – SIL Open Font License

Source Serif 4 – SIL Open Font License