Én, a Világmindenség meg Isten

Ajánlás

Édesanyámnak, akitől oly sokat kaptam és oly sokat tanultam. Próbálom visszaadni.

Tartalomjegyzék

1. Ajánlás

2. Bevezető

3. India

4. Megvilágosodás

5. Okoskodás

6. Elme

7. Boldogság

8. Hit, szeretet, munka

9. Szabadság

10. Döntés

11. Félelem

12. Napló

13. Utószó

14. Könyvről

15. Szerzőről

Bevezető

Tudtad, hogy az emberek világszerte egyre szomorúbbak és egyre többet aggódnak? Te is boldogtalan vagy? Meg akarod tudni a titkot, hogy hogyan lehetsz boldogabb?

Nehéz gyerekkorom volt. Szüleim elváltak, nagyszüleim és Édesapám korán meghaltak. Az általános iskola után elköltöztem otthonról és volt, hogy 11 másik fiúval aludtam egy szobában. De sosem adtam fel, küzdöttem. Versenyeket nyertem, elvégeztem a programtervező matematikus szakot az ország legnevesebb egyetemén, külföldre költöztem és elkezdtem nemzetközi cégeknek dolgozni. Megházasodtam és megszülettek a gyerekeim.

Közben pedig gondolkodtam. Folyamatosan azon rágódtam, hogy mi az élet értelme, miért vagyok itt, miért történnek velem a dolgok, és mit kezdjek velük. Ez Veled is így van?

Rengeteget olvastam, kurzusokra jártam, jógáztam, meditáltam, kipróbáltam mindent, amit csak tudtam. Rátaláltam az Öt perces napló-ra, végigírtam, majd elkészítettem a saját Boldogságnaplómat, amit már több, mint 5 éve minden nap írok. A végső lökést azonban az indiai utam adta.

India

India, az egyik legősibb kultúra meglátogatása már gyerekkorom óta álmom volt. Ebben az országban született a jóga, a hinduizmus, a buddhizmus. Itt élt Gandhi, itt él a Dalai Láma. És 1 milliárd ember. El kell mennem oda!

2019-ben végre lett elég szabadságom ahhoz, hogy hosszabb időre külföldre utazhassak és a gyerekeim is felnőttek már annyira, hogy ez ne legyen gond. Tudnod kell, hogy én mindig a feleségemmel és a gyerekeimmel mentem nyaralni, mert ez így helyes és jó. Most sem akartam másképpen és előre örültem annak, hogy Indiát közösen fogom felfedezni életem legfontosabb személyeivel, ezért mosolyogva kérdeztem családtagjaimat, hogy van-e kedvük velem Indiába jönni, azt várva, hogy mindegyikük boldogan vágja rá a kérdésemre az “Igen”-t.

De a családom nem akart Indiába menni. És nem csak most, hanem soha.

Választhattam, hogy feladom az álmomat vagy nekivágok egyedül. Ez volt életem egyik legnagyobb döntése. Itt nem csak arról volt szó, hogy elengedem a szoros családi köteléket, hanem arról is, hogy az utazásainkat eddig nem én szerveztem és egy teljesen idegen helyre, idegen kultúrába készülök, ahol csak magamra hagyatkozhatok.

Végül döntöttem és egy kis laptop hátizsákkal és mindenféle részletes terv nélkül elutaztam egy hónapra álmaim országába. Egyedül.

Az élményt nehéz visszaadni. Jógi és elefánt szobrok a repülőtéren, bürokrácia, fülledt meleg és zaj, őrülten közlekedő autósok és riksák, couch surfing egy egyszobás lakásban, ahol a padlón, egy matracon aludtam két másik indiai sráccal, koszos, hangos szálloda, ahol megettek a szúnyogok, barátságos diákszállók, töméntelen mennyiségű templom, a Naptemplom, hindu és szikh templomok, szentélyek, kolostorok, turbános barna emberek, ágyékkötős koldusok az utcán, kutyák, banán, csípős süti, vagy papok által áldott étel ebédre. Palackos víz, mert a csapvíz megbetegít, fesztiválok, tánc, imádkozás, tömeg. Rengeteg emberrel találkoztam és barátkoztam össze, a szállásadóimmal, a lakótársaimmal, idegenekkel, akik az utcán odajöttek hozzám és fényképezkedni akartak velem. Beszéltem Ramakrishna és a “Hare Krisna” szerzetesekkel, egy kolostorvezető főapáttal, egy beavatásra váró skót szerzetesjelölttel, egy öregemberrel, aki megszólított az utcán és meghívott a házába …