Szabados Attila

Vérsűrűség

részlet

KALLIGRAM
2024

A szerző a kötet megírásakor a Petőfi Irodalmi Múzeum Móricz Zsigmond alkotói ösztöndíjában részesült.

A kötet megjelenését a Nemzeti Kulturális Alap támogatta.

© Szabados Attila, 2024
© Pesti Kalligram, 2024
ISBN 978 963 468 509 8

Amikor az istenek vizet bocsátottak a földre,
az átemelő szivattyút épp apám kezelte.

Borbély Szilárd

Minden körülmény

Nem áll össze

Húsvétra túl sokat nem készülünk,

csepegő sárgatúró jelzi a napokat,

az egyre magasabb tejsavó szintje

a tálban – fölötte, mint duzzadt emlő,

vékony kötélen, gézbe csavarva lóg

a massza. Nézem a kutyát, szája körül

száraz cseppfoltok, mintha anyját

ismerné fel, pedig már régen nem

kölyök, csak néhány hetet adtak neki

a méhgyulladás miatt. Fejét alá tartva

nyelvére hullik az édes lé. Szombat

délelőttre kicsepeg a túró, a kutyát

ebéd előtt eltemetjük. Először fordul elő,

hogy nem áll össze. A tányéron rögökre

hullik, mint a sárga, száraz kerti föld.

Nem várunk senkit

Egy fémtál alján

Gorbacsov fején anyajegy vagy napkitörés,

nem tudom. Leégek a kerti fűben,

hadd zsibbadjon addig a kép,

míg meg nem látom a kezem a nagy

fémtál alján a cseresznyék között,

nagyanyám tömör testét,

nagyapám szikkadó bőrét, hideg

kútvízzel locsolja magát, vasas,

strokeíze van. Mint testben a sejtek,

a napon boldogok vagyunk. Mire

a gyerekorvos háromig számol,

„lassú voltál, kiestél” – nevet,

a tűt belém szúrja. Szédelgek a mosás

felett. Gorbacsov öreg,

és már tél van.

Felemelt karral

A vendég

Álmomban nagyanyám vörös,

bársonyborítású kanapéja hozzánk

került, az ajtó mellé. Kikeltem

az ágyból, hallottam apámat

hazajönni, üdvözölte anyámat.

A kanapé nem tűnt fel senkinek.

Álltunk a jelenetben, szótlanul,

vártuk, hogy történjen valami,

néztem anyámat, hátha sírni kezd,

és apámat, hátha végre beszél.

A címünket sem tudta eddig.

A vendég háta mögé nyúlt,

elővett három színes-csíkos

porolót, egyet-egyet a kezünkbe

adott. Nem kérdeztünk semmit,

csak felléptünk a hatalmas kanapé

sarkaira, és mint a cirkuszi artisták,

féllábon, nyújtózkodva, pókhálózni

kezdtük a plafont, a sarkokat.

Talpunk a vörös bársonyba

süllyedt, apám végül leszállt,

megköszönte, és kilépett az ajtón.

Nehogy tovább
szakadjon

Talajvíz

A pohár víz, amit lefekvés előtt ittam,

kiszorítja a lázat, az utcáról halk dúdolás

hallatszik, szinkópa, talán egy fiatal

énektanár áll a hóesésben, a kirakatok

neonfényében kék a szája, félálomban

hallgatom, a szoba ajtaját nyitják-zárják,

az erkélyre járnak dohányozni, ebédlőnk

lámpája fénycsíkot húz az arcomra,

Brezsnyev mereven áll a küszöbön,

csillognak a mellére tűzött érmék,

egyedül a legjobb anya és város díját

nem kapta meg, a csillogás beteríti

az ajtót, fényes, akár a Kreml falai,

egy sírkő széles lapja, a koporsó felett

gyászolók, égett pirítóst kaparnak késsel,

feltámadásukban bíznak, míg a halottat

lassan emeli a szivárgó talajvíz.

Rögökre hullik

Visszahajoltam

Arra ébredtem, hogy a többi utas

kiszállt, a taxiban egyedül ülök.

Megmondtam az otthoni címet, ide

vigyen, zsebemben az utazásra szánt

papírpénzt szorongattam. Az autó

megállt, a sofőr kitessékelt. A kórház

kapujában egy ápoló cigarettázott.

Visszahajoltam, nem jó helyre hozott,

mégis átadtam a gyűrött címletet.

Várjon meg, néhány perc az egész.

A nővértől nem kérdeztem semmit.

Most műtötték, mondta magától,

nem lehet látogatni. Ha megszólaltam,

azonnal leállított. Értsem meg, nem

lehet, különben sem mondhatja el,

a főorvos pedig még nyaral. Eldobta

a csikket, elindult befelé.

Megfordultam, a taxi nem volt sehol.

A kórház egyik ablakából a nővér

integetett, kezében fekete zászló.

Napfogyatkozás

Nagyapám jobb karján ülök, negyvennégy

éves, hét év múlva meghal. Azt hisszük,

csak nevet, mikor elönti bal agyféltekéjét

a vér. Arcunk egyvonalban, de alig

hasonlítunk. Ha itt ülne köztünk apám,

akkor értené meg bárki, miért fontos a vér,

a sorrend nélkülözhetetlen.

Az asztal közepén fehér bélű kalács,

három üveg pezsgő. Sülthús, gyümölcs,

porcelántálalók. Rokonaink augusztusról

beszélnek, a napfogyatkozást a tévében is

bemondták. Nagyanyám felém nyúl,

ujjain hideg gyűrűk. Tenyerével betakarja

tekintetem – valaki elhajít egy mandarint.

A falon azóta száraz, fekete folt. Megtörve

az evés merev szögét, mindenki

a gyümölcs röppályáját követi.

Egy pillanatra olyan, mint a tegnap

kölcsönzött kazettán: tetemből lakmározó

őslények, arcukat jóllakottan emelik

a fényes meteor felé. Két hónap múlva

kivonulunk a körmintás üveggel fedett

teraszra. Sötétzöld fényben állunk, életkor

szerint sorban, legalább most az egyszer,

nem zuhan ránk semmi.

TARTALOM

Minden körülmény

Nem áll össze

Eper

Felszáradnak

Egy balatoni nyaraláson

Hangyák

Repedés

Fagyott talaj

Árvácskák

Zománcpehely

Az áldozat

Nem várunk senkit

Egy fémtál alján

Plútó rehabilitációja

Bérlakás

Tervrajz

Az ünnep kifordul az ajtón

Sörét

Az ablakról visszapattan

A varrógép

Anyám írt egy hosszúverset

Felemelt karral

A vendég

dr. Tarik

Adrian Mole

Piros korong

Sár

Szemölcs

Konyhaszekrény

Mire földet ér

Fortuna

A hóhér

Nehogy tovább szakadjon

Talajvíz

Oldalsó ajtó

Vékony ág

Ágy, szőnyeg

Köntös

Sovány szárnyak

Keserű, fehér

Ha bárki kérdezi

Nincs fellebbezés

Naptár

Rögökre hullik

Visszahajoltam

Gyorsan a víz

A halálod híre

Jutalmul

Névvel kifelé

Fehér sarok

K. I. őrnagy

És főleg a hőség

Büntetőjogi felelősségem
teljes tudatában kijelentem,

Napfogyatkozás

Kiadta a Pesti Kalligram Kft.,
Budapest, 2024.
Elektronikus kiadás

Felelős kiadó Mészáros Sándor
Felelős szerkesztő: Tóth Ramóna Mirtill, aki a kötet szerkesztésének időszaka alatt a Petőfi Irodalmi Múzeum Oláh János szerkesztői ösztöndíjában részesült.
A borítóra került nyomat készítője: Péter András László
Borító Hrapka Tibor
Elektronikus könyv Nagy Lajos

kalligram.libricsoport.hu

ISBN 978 963 468 509 8

Felhasznált betűtípus:
Noto Serif – SIL OFL