John Piper

Az öröm hajnala

Napi olvasmányok adventre
– részlet –

A fordítás alapjául szolgáló mű:
John Piper: The Dawning of Indestructible Joy

Copyright © 2014 by Desiring God Foundation

Published by Crossway, a publishing ministry of Good News Publishers
This edition published by arrangement with Crossway.
All rights reserved.

Fordította Daray Erzsébet

© Koinónia, 2017, 2023
Hungarian translation © Daray Erzsébet

Az elektronikus verzió megjelenését a Librológus Kulturális Egyesület támogatta

Elektronikus kiadás, 2023
ISBN 978 973 165 286 3

A Koinónia Könyvkiadó tagja
az 1795-ben alapított Magyar Könyvkiadók
és Könyvterjesztők Egyesülésének,
a Magyar Gyerekkönyvkiadók Egyesülésének
és a Romániai Magyar Könyves Céhnek

Sam Stormsnak,
bajtársamnak a keresztény hedonizmusban,
drága barátomnak –
az elpusztíthatatlan öröm jegyében.

Előszó

Úgy érzem magam, mint Péter apostol élete végén, amikor megírta második levelét. Kétszer magyarázza el az olvasóinak, hogy mi készteti az írásra. Az első fejezetben ezt írja: „De helyesnek tartom, hogy míg ebben a földi porsátorban vagyok, emlékeztetéssel ébresztgesselek titeket.” (2Pt 1,13)1 Az utolsó fejezetben ismét hangsúlyozza: „emlékeztetés által ébresztgetem tiszta gondolkozásotokat” (2Pt 3,1).

Péternek elsősorban az volt a célja, hogy emlékeztesse a gyülekezetet, illetve emlékeztetvén felébreszteni akarta őket. Ez a célja ennek a kis adventi meditációs gyűjteménynek is: emlékeztetni és ébresztgetni akar.

Az ébresztgetés szó görög megfelelője legtöbbször az álomból történő felköltésre utal. Ebben a jelentésében szerepel ez a szó a Márk 4,39-ben is: „Ő [Jézus] pedig felkelt, ráparancsolt a szélre.” Péter úgy gondolja, hogy keresztény olvasóinak fel kell ébredniük. Tisztában vagyok azzal, hogy nekem is folyamatos ébresztgetésre van szükségem. Különösen karácsony közeledtével.

Hajlamos vagyok a renyheségre, szellemi tunyaságra, félszívűségre, langyosságra. Ilyen minden ember, még a keresztények is, még akkor is, ha rendkívüli ügyről van szó. Péter tud erről, és ír, hogy „felébressze”, „felköltse” olvasóit, hogy azok ne csak tudják, hanem érezzék is az igazság csodáját.

Az áhítatok megírásával nekem is ez a célom. Nekem, nektek nem vadonatúj tanításra van szükségetek. A vadonatúj igazságok valószínűleg nem igazságok. A régi igazságok nagyszerűségének felidézésére van szükségünk. Szükségünk van valakire, aki frissen tud beszélni a régen felfedezett dolgokról. Néha az is elég, ha egyszerűen csak beszél róluk.

Péter, és vele együtt én is, valójában azt szeretnénk, hogy „felébredve” vagy „felocsúdva” megérezzünk valamit abból az örömből, amellyel Isten karácsonykor meg akar ajándékozni. „Ne féljetek, mert íme, nagy örömet hirdetek nektek” (Lk 2,10). Nem kis örömet, vagy visszafogottat, hanem „nagyot”. Ha nem így érzünk, amikor Isten Fiának a testet öltésén elmélkedünk, „ébresztésre” van szükségünk. Valakinek fel kell bennünket költenie.

A karácsonynak – és ennek a kis könyvecskének – „az elpusztíthatatlan öröm hajnala” címet adtam,2 mert a történelem során semmi sem közelítette meg azt az örömet, amit Jézus hozott a világba. Megsemmisíthetetlenné válik, ha megtapasztaltuk. „…örömötöket senki sem veheti el tőletek” (Jn 16,22).

Jézus olyan örömet hoz, amely nem e világból való. Jézus ugyanezt az örömet érzi Istenben, az Atyában – az Övé volt örök időktől fogva, és Övé lesz mindörökké. Nincs nagyobb öröm annál, mint ami Istennek van Istenben, mert Isten az öröm legfőbb forrása, és Istennek van a legnagyobb hatalma arra, hogy örömet szerezzen.

Jézus mondta: „Ezeket azért mondom nektek, hogy az én örömöm legyen bennetek, és örömötök teljes legyen.” (Jn 15,11) Az Ő öröme Isten valóságos öröme. Megígérte, hogy megajándékoz vele. Ez a Szentlélek munkája. Isten szeretetével betölti szívünket (Róm 5,5), és ezzel együtt megajándékoz Isten örömével Istenben. „A Lélek gyümölcse pedig: szeretet, öröm…” (Gal 5,22). Ez „nagy öröm”. Nem lehet elvenni. Elpusztíthatatlan.

De elveszítheti intenzitását. Ezért mondja Péter: „De helyesnek tartom, hogy míg ebben a földi porsátorban vagyok, emlékeztetéssel ébresztgesselek titeket.” (2Pt 1,13). Igen. Teljesen így van. Hiszen milyen rossz, milyen szomorú, amikor hatalmas csodáknak vagyunk tanúi, és nem érzünk semmit. Helyénvaló tehát, hogy akárcsak Péter, én is írjak nektek, hogy felébresszem, felköltsem magunkban érzéseinket a lehető legnagyobb csoda iránt: Jézus Krisztus, Isten Fia e világi eljövetele, munkája, személye iránt.

Isten Lelke használja ezeket a szavakat arra, hogy ismét megnyíljanak szemeink Krisztus dicsőségének befogadására, és elpusztíthatatlan örömünk hadd legyen újra teljes!

Bevezetés

Imádság az idei karácsony teljességéért

„Az Ige testté lett, közöttünk lakott, és láttuk az ő dicsőségét, mint az Atya egyszülöttjének dicsőségét, telve kegyelemmel és igazsággal. … Mi pedig valamennyien az ő teljességéből kaptunk kegyelmet kegyelemre.” (János 1,14–16)

Felfrissülést hozott számomra az a pillanat adventkor. A gyülekezetünkből valaki éppen a János 1,14–16 szavait imádkozta az istentisztelet előtti imaórán. Isten megadta, hogy a „teljesség” szó átjárja a lelkemet. Fantasztikus élményben volt részem. Mintha átitatódtam volna a Szentlélekkel.

Megéreztem valamit a „Krisztus teljessége” kifejezés valódi jelentéséből. Átéltem a csodát, hogy az Ő teljességéből valóban kegyelmet kegyelemre kaptunk. Ott, akkor úgy éreztem, nincs nagyszerűbb annál, mint az Ő lábainál ülni – vagy a Bibliát olvasni – egész délután, és hagyni, hogy átjárjon az Ő teljessége.

Miért hatott rám olyan erősen ez a teljesség, és miért foglalkoztat olyan szokatlan módon mind a mai napig? Részben azért, mert:

- az, akinek a teljességéből kegyelem árad felém, nem más, mint az Ige, aki Istennél volt, és aki Isten volt (Jn 1,1–2), így az Ő teljessége Isten teljessége – mennyei, végtelen teljesség;

- ez az Ige testté lett, egy lett közülünk, és keresett bennünket az Ő teljességével – egy megközelíthető teljességről van tehát szó;

- amikor az Ige testben megjelent, láthatóvá vált az Ő dicsősége – az Ő teljessége dicsőséges;

- az Ige „az Atya egyetlen Fia”, így a mennyei teljesség nem Istentől, hanem Istenen keresztül jutott el hozzánk – Isten nem angyalt, hanem az Ő egyszülött Fiát küldte el, hogy részesítsen az Ő teljességében;

- a Fiú teljessége a kegyelem teljessége – nem elnyomásban lesz részem, hanem a teljesség minden áldásában;

- ez a teljesség nemcsak a kegyelem, hanem az igazság teljessége is – nem egy igazságot elhallgató hízelgés kegyelmét kapom; ez a kegyelem sziklaszilárd valóságban gyökerezik.

Miközben Krisztus teljességének a kibontásában gyönyörködöm, hallom, amint Pál mondja, „Mert benne lakik az istenség egész teljessége” (Kol 2,9). Hallom, amint mondja, „Mert tetszett az egész teljességnek, hogy benne lakjék” (Kol 1,19). Majd ismét: „Benne van az ismeret és bölcsesség minden kincse elrejtve” (Kol 2,3).

Pál azért imádkozik, hogy megtapasztaljuk Krisztus teljességét – ne csak tudjunk róla, hanem teljünk be vele. Így hallom Őt értem is imádkozni: „…képesek legyetek felfogni minden szenttel együtt, hogy mi a szélesség és hosszúság, magasság és mélység, és így megismerjétek Krisztus minden ismeretét meghaladó szeretetét, hogy Isten mindent átfogó teljességére jussatok” (Ef 3,18–19).

Isten teljessége tapasztalati valóság, mondja Pál, mert megadatik nekünk az erő, hogy felfogjuk Isten szeretetét annak magasságában, mélységében, hosszúságában és szélességében. Azaz a maga teljességében. Ez fantasztikus: Isten teljessége a Krisztus szeretete teljességének lelki megértése (megtapasztalása). Betölti az Isten Fiát, majd kiárad ránk.

Amikor tehát olvasom, hogy Pál a „Krisztus áldásának a teljességéről” beszél a rómaiaknak, mintha a saját tapasztalatomról számolna be. Mennyire szeretném, ha ti is tudnátok minderről!

Adjunk magunknak időt és csendet ebben az adventi időszakban, és vágyjunk erre a megtapasztalásra. Mondjuk el magunk számára Pálnak az Efézus 3,14–19-ben megfogalmazott imádságát – hogy eljussunk „Isten mindent átfogó teljességére”, hogy képesek legyünk felfogni „minden szenttel együtt: mi a szélesség és hosszúság, magasság és mélység”, és így megismerjük „Isten minden ismeretet meghaladó szeretetét”.

Ez az én értetek mondott imám ezen a karácsonyon – hogy tapasztaljátok meg Krisztus teljességét; hogy szívetekben meggyőződjetek a kegyelemnek a kegyelemre történő kiáradásáról; hogy Isten egyszülött Fiának a dicsősége felragyogjon a szívetekben, hogy megismerjétek Isten dicsőségének a fényét Krisztus színe előtt; hogy ámuljatok el, Krisztus mennyire valóságos tud lenni számunkra.

December 1.

A kereső és megváltó küldetés

„Mert az Emberfia azért jött, hogy megkeresse és megtartsa az elveszettet.” (Lk 19,10)

Az advent szó azt jelenti: „érkezés”. Az évnek ebben az időszakában Isten Fia világba való eljövetelének a jelentésére figyelünk. Ünneplésünknek olyan lelkülettel kellene történnie, amilyennel Ő jött erre a világra. Érkezésének lelkületét a Lukács 19,10 foglalja össze: „Mert az Emberfia azért jött, hogy megkeresse és megtartsa az elveszettet.”

Jézus eljövetele egy kereső és megváltó küldetés volt. „Mert az Emberfia azért jött, hogy megkeresse és megtartsa az elveszettet.”

Az adventi időszak lehetőséget ad, hogy Isten küldetésén gondolkodjunk, azon, hogy keresi és meg akarja váltani az elveszetteket az eljövendő haragtól. Isten feltámasztotta Jézust a halottaiból, és Ő „megszabadít minket az eljövendő haragtól” (1Thessz 1,10). Ebben az időszakban örvendezhetünk és áldhatjuk Istent, amiért Ő keres minket, megvált, küldetést teljesít, és nem tartózkodó, passzív vagy határozatlan. Ő soha nincs karbantartási üzemmódban, nem relaxál, nem engedi sodortatni magát az árral. Küld, nyomunkban jár, keres, ment. Ezt jelenti az advent.

Az Apostolok Cselekedetei Isten adventi szívét mutatja meg: hogyan keresi és menti meg az elveszettet. Elbeszéli, hogyan jut el Jézus adventje minél több emberhez ebben a világban, illetve miként értelmezte a korai egyház Jézusnak ezeket a szavait: „Ahogyan engem elküldött az Atya, én is elküldelek titeket.” Elmeséli annak a történetét, ahogyan a Jézus küldetése Isten függőleges adventjében meghajlik, és az egyház küldetésében Jézus vízszintes adventjévé válik. Bennünk.

Az első adventkor Jézus eljött a világba, és azóta minden advent egyre több embert az Ő folyamatos adventjére emlékeztet. Ez az advent tulajdonképpen a mi adventünk – a mi érkezésünk, a mi eljövetelünk a körülöttünk élők, a Föld népeinek életébe.

December 2.

Készítsd el szívedet Krisztusnak!

„Hogyan tudnátok hinni ti, akik egymástól fogadtok el dicsőséget, de azt az egy dicsőséget, amely az egy Istentől van, nem keresitek?” (János 5,44)

Minden az Istené, minden az Ő ellenőrzése alatt áll. Az idei karácsonykor semmi mást nem tud adni számunkra, ami jobban kielégítené szükségeinket és vágyainkat, mint Izráel vigasztalása, Jeruzsálem megváltása, a veszteségeink miatti jóvátétel és az eljövendő ellenségeinktől való szabadulás, a megbocsátás és a szabadság, a bocsánat és a hatalom, gyógyulás múltbeli sérülésekből és a jövő biztosítása.

Ha az idei adventkor szívünkben olyan vágy él, amelyre nincs válasza a világnak, vajon ez a vágyakozás nem Isten karácsonyi ajándéka számunkra, és arra készít fel, hogy Krisztusban találjuk meg a vigasztalást, a megváltást, és befogadjuk Őt úgy, amilyen Ő valójában?

Hogyan készülhet el a szív, hogy Krisztust a maga valóságosságában fogadja el? Nagyon egyszerűen.

Először is, a szívnek el kell távolodnia az emberek dicséretétől. „Hogyan tudnátok hinni ti, akik egymástól fogadtok el dicsőséget, de azt a dicsőséget, amely az egy Istentől van, nem keresitek? (Jn 5,44; 7,17–18)

Másodszor, a szívnek meg kell szabadulnia attól az ábrándtól, hogy a lelket elégséges pénzzel vagy anyagi javakkal táplálni. „Hallották mindezt a farizeusok is, akik pénzsóvárak voltak, és kigúnyolták őt.” (Lk 16,14)

Harmadjára, ha megszabadultunk az emberek dicséretének a varázsától és a pénz hatalmától, vágyakozás kell hogy ébredjen a szívünkben olyan vigasztalás és megváltás után, amit a világ nem tud megadni.

Végül, negyedjére, Istennek, az Atyának ki kell jelentenie magát, és szívünket meg kell nyitnia, hogy ujjongva kiáltsunk, mint az az ember, aki hihetetlen értékű kincset talál: „Te vagy a Krisztus, az élő Isten Fia, múltbeli bajok miatti vigasztaló, jövőm megtartója. Végre látlak! Befogadlak úgy, amint vagy.”

Bárcsak ezt tenné velünk Isten ebben az adventben! Lehessen az idén ez a mi ajándékunk, tanúságtételünk, sokunk bizonyságtétele!

December 3.

Közeledjünk a Megváltóhoz!

„A békesség Istene pedig, aki az örök szövetség vére által kihozta a halottak közül a mi Urunkat, Jézust, a juhok nagy pásztorát, tegyen készségessé titeket minden jóra, akaratának teljesítésére, és munkálja bennünk azt, ami kedves Őelőtte Jézus Krisztus által, akinek dicsőség örökkön-örökké. Ámen.” (Zsidók 13,20–21)

Az Istennek tetsző dolgok közé tartozik, hogy az Ő népe soha nem szűnik meg közeledni hozzá. Éppen ezért Ő ezt a közeledést munkálja is bennünk.

A Zsidók 13,21 szerint Isten „Jézus Krisztus által” cselekszik, ami nem jelent kevesebbet, mint azt, hogy Jézus a halálával megvásárolta számunkra ezt a kegyelmet, és halálának érdeméért imádságban kéri az Atyát, hogy ajándékozzon meg vele.

Más szóval, amikor a Zsidókhoz írt levél szerzője megírja, hogy minket az Istenhez való közeledés tesz képessé arra, hogy részesüljünk Főpapunk örök, megváltó munkájában, akkor ő azt nem úgy érti, hogy a Főpap magunkra hagy bűnös állapotunkban, természetes ellenállásunkban, mintha magunktól is képesek lennénk hozzá közeledni. Sőt, a mi Főpapunk közbenjár értünk, és kéri az Atyát, hogy tegye éppen azt, amiről a Zsidók 13,21 ír – munkálja bennünk, ami kedves neki „Jézus Krisztus által”.

Például hadd álljon előttünk, hogy mindez hogyan történt, amikor Jézus eljött ebbe a világba. A Lukács 22,31–32-ben megszólítja Pétert: „Simon, Simon, íme, a Sátán kikért titeket, hogy megrostáljon, mint a búzát, de én könyörögtem érted, hogy el ne fogyatkozzék a hited: azért, ha majd megtérsz [idővel megtérvén – Károli-ford.], erősítsd a testvéreidet!” Nos, Jézus már akkor imádkozott az övéiért, amikor a Földön járt. Imádkozott, hogy Péter hite – az ő hite – a mi hitünk – el ne fogyjon.

Sőt, mi több, teljes bizonyossággal imádkozott Péterért – „ha majd megtérsz” –, megtérése nem volt kétséges számára. Így, noha Péter elbukott, amikor megtagadta Jézust, a hite nem hagyta el teljesen. Az Úr értünk is könyörög. A bizonyosság eme nagyszerű evangéliumában itt van egy olyan epizód, amelyből reményt meríthetünk, ami biztonságérzetünket erősítheti.

Nem csodálatos ebben az adventi időszakban azzal szembesülni, hogy Isten hív bennünket? Az igazság és a harag szent és hatalmas Istene azt mondja: „Jöjj hozzám a Fiam által, aki a te Főpapod. Jöjj! Jöjj hozzám!”

Ezekben az adventi írásokban is Ő hív. „Jöjjetek hozzám Jézus, a ti Főpapotok által. Jöjjetek hozzám bűnvallásban, imádságban, elmélkedésben – bizalommal, dicséretekkel! Jöjjetek, nem vetlek el!” Mert Krisztus „üdvözíteni tudja örökre azokat, akik általa járulnak Istenhez, hiszen ő mindenkor él, hogy esedezzék értük” (Zsid 7,25).

Jegyzetek

1 A bibliai idézeteket a 2014. évi Protestáns Új Fordítású (újonnan revideált) Bibliából vettük át.

2 A kötet eredeti címe: The Dawning of Indestructible Joy.

Köszönetnyilvánítás

A könyvben szereplő áhítatok közül a legtöbbet igehirdetésnek szántam abban a gyülekezetben, ahol szolgálok, vagy elmélkedésnek a desiringGod.org olvasói számára. David Mathis, a Desiring God igazgatója, Jonathan Parnell és Tony Reike segítségével az áhítatokból válogatást készített e jelen kötet számára, és terjedelmi megkötések miatt tömörítette ezeket. Újraolvasván a szövegeket, véglegesítettem a kéziratot. Mélységes hálával tartozom Davidnek a kezdeményezésért és a kiválóan elvégzett munkájáért. A könyv nem jött volna létre nélküle. A hibákért vagy a melléfogásokért kizárólag engem terhel a felelősség.

Hálás vagyok a Desiring God teljes szerkesztői csapatának (David, Jonathan, Tony, Stefan Green és Marshall Segal). Ők nemcsak összegyűjtik, amit az évek során írtam, és újszerű módon közzéteszik ezeket, hanem saját maguk is hozzájárulnak szövegekkel a desiringGod.org bloghoz, amely ezeknek köszönhetően élő és friss tudott maradni az évek során. Kiváltságosnak érzem magam, hogy ennyire kimagaslóan tehetséges munkatársaim vannak.

Mindannyian kinyilvánítjuk abszolút függésünket Istentől minden lélegzetvételünkért, minden gondolatunkért, minden érzésünkért, és minden leírt szavunkért.

Boldogok vagyunk, hogy adósai vagyunk a kegyelemnek. Célunk, hogy az Isten által adott erőben szolgáljunk, hogy Jézus által mindenben Istené legyen a dicsőség. Övé a hatalom mindörökké. Ámen (1Pt 4,11).

Tartalom

Előszó

Bevezetés. Imádság az idei karácsony teljességéért

December 1. A kereső és megváltó küldetés (Lukács 19,10)

December 2. Készítsd el szívedet Krisztusnak! (János 5,44)

December 3. Közeledjünk a Megváltóhoz! (Zsid 13,20-21)

December 4. Miről szól az advent? (Márk 10,45)

December 5. Miért történt meg a karácsony? (1János 3,5; 8)

December 6. Istennek karácsonykor Isten a fontos (János 12,27-28)

December 7. Azért jön, hogy megáldjon bennünket (ApCsel 3,22-26)

December 8. Bízhatunk Istenben (ApCsel 3,22-26)

December 9. Miért Emberfia? (János 1,51)

December 10. Mit rombol le a karácsony? (1János 3,8)

December 11. Isten szeretetének ünnepe (János 3,16)

December 12. A testté lett Ige dicsősége (János 1,1)

December 13. A karácsony két részre osztotta a történelmet (ApCsel 3,24)

December 14. A megígért irgalom (Róm 15,8-9)

December 15. Legigazibb kincsünk (Máté 2,10)

December 16. Isten családjához tartozhatunk – szabadon (Márk 10,45)

December 17. Ő szolgálni jött (Márk 10,44)

December 18. Csalódást okoz – könyörületesen, kedvesen (Róma 3,25-26)

December 19. A megvásárolhatatlan ajándék (ApCsel 17,24-25)

December 20. Fogadjuk el az Ő békéltetését! (Róma 5,11)

December 21. Készüljünk a karácsonyra! (Máté 16,15-17)

December 22. Amiről érdemes énekelni (Zsidók 8,4-10)

December 23. Legnagyobb szükségünk karácsonykor (Mikeás 5,3-4)

December 24. Örvendjünk Isten minden ígéretének (Mikeás 5,1-3)

December 25. A karácsony legfőbb ismertetőjele a kegyelem (János 6,51)

Következtetés

Jegyzetek

Köszönetnyilvánítás

Felelős kiadó Szilágyi D. Szabolcs
Felelős szerkesztő Tőtős Dorottya
Felelős szerkesztő Rostás-Péter Emese
Borítóterv Szabó Péter
Műszaki szerkesztő Sütő Ferenc
Elektronikus könyv Nagy Lajos

Koinónia Kiadó
Levél- és rendelési cím:
RO–400344 Cluj, str. Mărginaşă nr. 42
Tel/Fax: 00-40-264-450119
E-mail: office@koinonia.ro
www.koinonia.ro

ISBN 978 973 165 286 3

Forgalmazza:
eKönyv Magyarország Kft.

www.ekonyv.hu
Bookline

www.bookline.hu

Felhasznált betűtípusok:
Noticia text – SIL Open Font Licence