Mindenki jó lesz, tesó!

Jenei András

Mindenki jó lesz, tesó!

Írta: Jenei András

Korrektúra és szerkesztés: Kiss Fanni Flóra Borító: Kiss Fanni Flóra

Copyright ©Jenei András, 2020 Minden jog fenntartva!

ISBN

Szerzői kiadás

A könyvet készítette:

< Könyvműhely ,hu

* A kis példányszámú * könyvgyártás specialistája

A könyv megrendelhető:

www.jeneiandras.hu

Előszó helyett

A könyvben szereplő személyek, csoportok, nevek, történések mind a fantázia szüleményei! A valósággal bármilyen hasonlóság a véletlen műve!

A kötet írója elítél minden faji, etnikai, vallási megkülönböztetést, és nem azonosul semmiféle olyan csoporttal, ami szóval, vagy tettel diszkriminál másokat!

Figyelem: szókimondó szövegek találhatóak a könyvben!

1. fejezet

Dikk mán Gád Práter, avagy a cigány tesók és a keresztvajda

- Hogy áz á rák egye a belid, te büdös cigány! Szakadná szíjjel te ócska geci! - üvöltötte Amanda a széttépett ujjú ingével előtte hadonászó Roland felé.

Hosszú fekete haja ziláltan lógott szép arcába. Óriási barna szemei olyan vad szikrákat hánytak, hogy ha ölni tudnának, már mindenki halott lett volna.

- Mit károgsz itt, te rusnya kurva? Hogy szákádnál mán szíjjel..., hogy a dögvész rágná le az ótvar segged!

- Hogy kapcsónák lé nálatok ányódékná a gázt, mibe fulladná bele! Hogy a vizes rágná le a rohadt faszod! Azt hitted, hogy mán nem kapod meg a picsámat, osztán nem adod haza a dellát?! A kúrva anyádat té! Mit gondótá mán, a purdé nem zabál, he? - folytatta és közben megpróbálta a lábáról lekapott, tűsarkú papucsát hozzávágni a nála jóval magasabb és vékonyabb urához. Közben olyan köpéseket indított a férfi felé, ami egy részeg, bagós katonának is a díszére vált volna. Toporzé-kolt, testét megfeszítette, megremegett és hadonászni kezdett a karjával.

- Pofád béfogod mán! Té büdös kurva! - Roland elkapta a nő kezét, kicsavarta a markából a lábbelit, majd úgy pofon vágta, hogy az elterült a lakótelep padja mellett.

- Megütötted a húgom te büdös cikány? A kurva anyádat! -ugrott elő egy középkorú ember az őket körülvevő, addigra már jelentős tömegből.

A férfi félig szétnyitott inget viselt, mezítlábas talpát egy olcsó strandpapucs óvta csak a meleg betontól. Foltos, kék farmere kopottan lógott rajta, egyik kezében egy sörösdobozt szorongatott.

- Tesó, ne ugassá bele, mert te is kaphatol a pofádba - ri-vallt rá Roland, majd megvakarta göndör, fekete haját.

- Úgy is van. Az kő az asszonynak, ha néha a dugás mellett ütik is - szólalt meg hátulról egy betonkockán ücsörgő öreg, aztán megpiszkálta az orrát, és köpött egyet.

- Kussolj testvír! Rád küldöm a dögvészt, ha nem kus-solsz té!

A teret betöltötte a ricsaj. A többség csak nézelődött, de olyan is akadt, aki már a zsebében nyúlkált, hogy ha kell, az ott meglapuló rugós késsel beszálljon a mindennapos csetepatéba. Vagy azért, mert rokona volt a balhézónak, vagy mert amint meghallotta az ordítozást, előtört belőle a törzsi szellem, ami felforrósította a vérét. Mindenre hajlandóak voltak, amit a Romani Kris kívánt.

A járdák összefutottak a kis téren, és nem sokkal arrébb a tizenhatemeletes tömbházak és a Práter utca lakóinak autói parkoltak. Akadt köztük hétköznapian szürkülő keleti márka, de volt néhány nagyon öreg és lapos Mercédesz, meg tükörfényes „cápa” BMW is. Jóval hátrébb egy öreg, hófehér sportautó morgott, de a vezetője csak lazán hagyta járni a néha megdurranó, valaha bivalyerős motort. Most csak állt és rágózva, meg cigarettázva leste, hogy mi fog történni.

A szemközti oldalon lévő régi, háromemeletes társasházak és a közöttük tátongó üres tér ugyanúgy visszaverte a nagy kiabálást, mint a közeli játszótér melletti betonlábazatok. A toronyházak erkélyein és a megkopott vakolatú építmények ablakaiban több ember figyelte a közjátékot. Néhányan derékig kihajoltak az ablakokból, hogy a magas fák felett jól láthassák a téren zajló csetepatét.

A távolból felsikoltott a rendőrségi sziréna. Azt még csak sejteni lehetett, hogy a nagyon ismerős hang gazdája ide tart. Fecska Roland már készült, hogy újra belerúgjon a földön sikoltozó és vonagló Amandába, amikor egy nálánál jóval nagyobb, izmosabb testű roma lépett oda. A kopasz férfi fekete pólót és farmert viselt, nyakában ezüst és acélszürke motorlánc lengett. Barna bőrén felfénylett a nap, izmos bal alkarján egy „V” betű rajzolódott ki, aminek szárai között egy kereszt állt keresztben. Hirtelen megragadta Roland vállát, és határozottan hátrébb húzta, hogy ne férjen hozzá a nőhöz.

- - Elég tesó. Már megbüntetted - szólt rá, mire Roland gyorsan megfordult, és már villant is kezében a kés.

- - Ebbe nem kéne beszóni testvír! - hörögte Fecska és remegő kezét kissé leengedte.

- - Jönnek a zsaruk és remélem a kéksapkások előtt érnek ide. Tőlük legalább tudjuk mire számítsunk. A csajod már megbüntetted és estére rend kell legyen odahaza is.

- Ez nem tartozik rád Lóránd. Ez az asszony...

Roland keze meglendült, de a kopasz elhajolt a penge elől, és egy oldalazó tenyérütéssel úgy csuklón vágta, hogy a kés kirepült belőle.

- Amanda, cidázz ide, hogy miért kapod a magadét! - kiáltott rá Roland a nőre, aki eddigre már felállt, és ha nincs ott Lóránd, megint nekiesik az urának.

- Most felmész Apához - utasította Amandát Lóránd -, és két napig nem mehetsz haza! Addig Fecska rendezi a számláit, és megbékél.

- Nu és ha nem? - nézett Roland a kettejük között álló férfira, aki már szinte látta az egyre hangosodó szirénát.

- Akkor két csontod töröm el most, kettőt meg a temetésed előtt. És örülhetsz, ha én teszem. - felelt gyorsan Lóránd, és intett a fejével. - Tűnés mindenkinek!

Amikor a járőrautó bekanyarodott a parkolóba, és az őt követő kisbusz is megérkezett, már csak hat roma ücsörgött a padokon, és nagy bőszen köpködték a szotyolát a földre. A tömeg olyan szempillantás alatt széledt szét, mint ahogy ösz-szeverődött, és semmi sem árulkodott a korábbi balhéról. A rendőrautóban ülők összenéztek, majd az anyósülésen lévő férfi letekerte az ablakot és kiszólt:

- Mi történik itt?

- Semmi, rendőr uram, csak tűrjük az Isten melegit és várjuk a mannát - felelt egy „Ronaldo” feliratú, zöld-sárga pólót

10 viselő srác, és odalépett a fehér gépkocsihoz. - Aggyon mán egy szál cigit!

- Adok én neked mindjárt... no húzzatok haza vagy a dolgotokra! - válaszolta ridegen, majd a rendőrök tettek egy kört a panelek között, és visszaindultak az őrsre.

Egy sarokkal arrébb egy magas, izmos, rövidhajú férfi némán szemlélte a ritkuló társaságot. Fekete vászoningjének bal zsebe felett egy fehér galamb és egy „Polgárőr” felirat fehérlett. Fekete vászonnadrágot és vastag talpú bakancsot viselt. Szemét sötét napszemüveg takarta. Arcizmai ellazultak, majd lassan kettéhajtotta az eddig a markában tartott tengerkék barettjét, és berakta a nadrágja oldalzsebébe. Megrázta a fejét, és intett az út másik oldalán álló személyautó felé, amiben négy társa ült, és megfordulva elsietett az Illés utcában.

***

Lóránd megfogta Amanda kezét és erősen tartva, behúzta a középső toronyház liftjébe. Nem szólt hozzá, csak mérgesen ránézett. Amikor a nő megtörölte felrepedt száját, majd rámo-solygott, ráförmedt:

- Már megint kurválkodtál, Amanda?

- Haggyá mán te is! - kapta fel a fejét a nő és lehervadt arcáról a mosoly. - Mindig csak ezt tudjátok rám vetni?

- Kérdeztelek... - mondta a férfi hidegen. Hangját elnyomta a lift morajlása.

11

- - Tudod jól, hogy mán fíl éve is van, hogy utoljára dugtam mással. Akkor is csak...

- - Azaz két hete... - mosolygott Lóránd és egy papír zsebkendőt adott a nőnek. - Töröld meg a képed, mert Apa nem tűri, ha egy nő mocskos!

- - Hülye geci vagy te is. Tegnap fürödtem - felelt Amanda, de megtörölte az arcát.

A felvonó nagyot kattant, ahogy elérte a legfelső emeletet. Az ajtó lassan kinyílt, a nő még belenézett a tükörbe a lift falán, de a férfi kirángatta, így ismét felmordult.

- - Tényleg haggyá mán! Ne rángass, tudok én menni!

- - Látom. De most kussolj, mert amit itt kapsz, az meg sem közelíti a te Rolandodét. Iszkiri!

A vékony folyosó elején széles vasrács állta útjukat. Az alsóbb emeleteken a folyosón lévő ajtókhoz önálló lakások tartoztak, itt azonban mind egy emberé volt. Apáé. Lóránd előkapott egy kulcsot, kinyitotta a zárat, majd hanyagul becsapta az ajtót, ami nagyot csattant mögötte.

- - Látom te sem vagy ippeg halk - nézett fel rá ismét Amanda, és mielőtt odaértek volna a leghátsó ajtóhoz, még odasúgta: - Köszönöm.

- - Remélem tanulsz belőle - felelt a férfi, majd röviden becsöngetett az utolsó ajtónál, és átléptek a küszöbön.

A tágas nappaliba érkezve egy régi, üvegezett ajtajú szekrényen akadt meg a szemük. Az ódon bútor tetején mindenféle 12 porcelán szobor, belsejében antik tányérok foglaltak helyet. A falon óriási Krisztus kereszt lógott. Szemben egy nagy, süppe-dős, barna bőrkanapén két nagydarab cigány férfi ült. Izmos mellkasukon feszülős, fekete pólót viseltek, nyakukban hosz-szú, vastag lánc lógott.

- Na mi van Amanda? - kérdezte az egyik, hosszú, fekete copfos férfi.

- Mi lenne? Roland megint baszakodott velem.

- Hát persze - mosolygott amaz és ráejtette a homlokáról a napszemüvegét a szemére. - Megint nem viselkedtél jó asz-szonyként.

- Menj te is a picsába. Nektek mindig az a jó asszony, aki ha azt akarjátok, hanyatt dől mi?

- Azt is - felelt a másik férfi, becsukta a könyvet, amit eddig olvasott, és kezet fogott Lóránddal. - Láttuk, ismét gyors voltál, tesó.

- Haggyá mán. Fecska nem ellenfél. Apa?

- Az előbb még telefonált...

- Lóránd! - hangzott a zárt ajtó mögül egy rekedt, mély hang. - Hozd be Amandát!

- Jó tanács útravalónak - fordult szembe a nővel az ajtó előtt -, ne hazudj Apának, mert tudja az igazságot.

13

- Aha! Mindent tud mi? - felelt a nő és mielőtt beléptek volna, rámarkolt a férfi ágyékára. Elégedetten gondolta, hogy ezt is megteheti. Nem uralkodhat rajta egy férfi sem.

A tágas szoba a sötétben szűknek és fojtogatónak tűnt. Áradt belőle az illatos pipafüst és az ódon bútorok szaga. A félhomályban néhány óriási fotel és az ablakok alatt elterülő íróasztal körvonalai rajzolódtak ki Amanda előtt. A fotelben egy férfi ült. Alakját hátulról belopózó napfény ölelte körül. Az arcát alig lehetett látni, a kezében éppen felfénylett a pipájából a parázs.

- Szervusz Amanda. Bántott téged a Roland? - dörmögte a füstkarikák alól a férfi, és ismét beleszívott a pipába.

A fény kissé felvillant az idős ember arcán. Kerek feje kopasz volt és ráncos. Őszes bajusza és vastag szemöldöke tette karakteressé a tekintetét. Sötét szeme parancsolóan villant a belépő párra. Megrágta a pipaszárat, és krákogott egyet.

- Szerbusz Apa. Igen, megvert odalenn - felelt tömören a nő.

- Miért?

- Mert nem akartam vele... rászóltam... - nyökögött a nemsokkal korábban még nagyon aktív szóáradattal beszélő Amanda, és elsírta magát.

- Jól van, jól van. Gyűjj ide hozzám - intett a szabad kezével a férfi és megvárta, amíg Amanda odaér.

Középső ujján felfénylett egy hatalmas arany pecsétgyűrű. Az óriási tenyér hirtelen nagyot csattant a nő arcán, aki az 14 ütéstől átbukfencezett a széles asztalon. A rajta levő könyv meg egy kis szobrocska lerepült, és puhán landolt a vastag szőnyegen.

Lóránd kérdőn nézett Apára, de nem mozdult. Megtehette volna, hogy elkapja a nőt, de Apa nem jelzett neki. Ezt pedig ő pontosan értette; mindig csak azt tehette Apa mellett, amit ő kívánt.

- - Lóránd - nézett rá lassan, amíg Amanda négykézlábra emelkedett az álló férfi és az asztal között a jókora, vastag szőnyegen. - A Fecska Roland este elutazik.

- - Ahogy akarod Apa. De nem lehetne...

- - Kárcsi várja Pécsen. A jegyit meg megkaphatja Sárközitől. Előtte beszéljél Józsival az Örsön, aztán mutasd meg Roland-nak, hogy merre van az arra! Azokat a láncokat meg magadrul tűntesd el.

- - Ahogy akarod - felelte Lóránd és amikor látta, hogy Apa int, kilépett az ajtón.

Amanda remegve felállt és arcát törölgette. Könnyei összefolytak az ismét felrepedt szájából szivárgó vérével, és ahogy remegő kezével igyekezte letörölni, még jobban összemasza-tolta magát. Már nem volt dacos, nem volt büszke sem, csak egy egyszerű, rémült nő. Ugyan vett egy mély levegőt és to-porzékolni akart, de tudta, ha szembeszáll Apával, még jobban elverik.

- - A kis Lali hun van, he? - emelte fel a hangját Apa és megint beleszívott a pipába.

15

- - Odahaza Jucikával.

- Mé nem az iskolába?! - emelte fel még jobban a hangját a férfi és megigazította a gyűrűjét.

- Mer mára mán nem tudtam nekije dellát adni, és nem tudott vóna hamózni a menzán... - kezdett ismét zokogni a nő.

Apa ismét intett neki. Amanda reszketve indult meg újra az asztal oldala mentén az idős ember felé. A férfi letette kezéből a füstölő pipát, majd kissé kifordult székével a bútor mögül, és amikor a nő odaért, megfogta a karját. Gyengéden megsimította, majd odahúzta a térdére.

- Te jó anya vagy és bár nem épp mindig jó asszony is, de azért tudod mi a kötelesség. Tudom, hogy a kurválkodást is a purdékért csináltad, de ha még egyszer meghallom, hogy szétdobod a lábad, a két pulya itt marad, te meg mehetsz a férjed után. Érted, amit mondok?

- Én...nem...

- Értetted?!- szorította meg Apa, és arcát belenyomta a nőébe.

- Igen Apa.

- Akkor jó. Most amíg biztos, hogy Roland eljut Pécsre, itt maradsz a szomszéd kéróba. A gyerekek is idejönnek.

- Ahogy akarod. De mikor gyün vissza az apjuk?

- Soha - felelt hidegen Apa, és talpra állította Amandát. -Mennyé hamariba, most más dógom van.

16

- - Én... - nyögte a nő és lelassított az asztal másik oldalához érve.

- - Tűnés!

Amanda kilépett az ajtón, és amikor látta a megértő, mégis kissé gúnyos mosolyt a két, kanapén ülő férfi arcán, odavetette:

- - Bekaphatjátok a faszomat.

- - Hiszen neked olyan nincs is - jött a válasz, de a nő már nem reagálhatott rá, mert Lóránd kihúzta a lakásból, és odataszította a szemközti ajtóhoz.

- - Kurva szerencséd volt. De ha most meghúzod magad, még minden okés lehet. Fecskát meg felejtsd el. Ő megbukott.

- - Mi lesz vele, mi lesz a purdékkal az aptyuk nélkül?

- - Kissé nagyot kaptál tőle és Apától is. Roland már nem az apja a két kölyködnek.

- - De...

- - Ő már nem ver meg. S most húzzá be ide, és jobban teszed, ha nem csak várakozol, hanem főzöl valamit a kölykeid-nek. A hűtőbe van kaja. Iszkiri!

Amanda nem szólt többet. Hallotta már, hogy Apa hogyan bünteti azt, aki nem jó családfő, ezért hallgatott. Tudta, hogy valóban megúszta, s bár alaposan elverte őt lent a téren az ura, nagyon fájt a szíve a férfiért. Nemcsak vér szerinti apja volt a két purdénak, hanem egy belevaló csávó is. Ha normálisan

17 nyúlt hozzá, lehetett szeretni. Jó, néha ivott, meg eljárt kur-vázni is, de akkor is csak a férje neki. Arról meg nem is beszélve, hogyha mindketten be voltak indulva, olyan hancúrt nem csaphatott senki vele, mint ő... De Apa büntetése megszabta a végleges jövőt mindannyiójuknak. Roland száműzve lett a családból, már nem tekintik cigánynak az ősi törvény szerint, és ez azt jelentette, ha megszegi a szabályokat, nagyon csúnyán elbánnak vele. Talán meg is ölik. Ennél meg az is jobb, ha vidékre zavarják. Vagy lehet, hogy elvágják a torkát? Erre gondolni sem mert. Túl véglegesnek mondták Apáék az elmenetelét...

Mire ezt végiggondolta, már remegett és bár elöntötte a méreg, tudta: azt kell tennie, amit mondtak neki. Legalábbis egy darabig.

- - Fecska, a kurva anyádat!

Zokogva vágta be az ajtót, aztán megpróbált lenyugodni. Még toporzékolt egyet, majd úgy tépte fel a hűtő ajtaját, hogy a tetején lévő üveg lefordult róla, és csörömpölve tört darabokra.

18

2. fejezet

Vannak gyenge láncszemek, avagy miért is vagyunk tulajdonképp?

Flórián felnézett a késő délutáni, napsütéstől kókadozó égboltra. Beletúrt rövid, sötét, hullámos hajába, majd mosolyogva húzta el a száját a mellette ücsörgő lány szavaira. A fintor pont olyan mesterkélt volt, mint a mozdulatai, hiszen mindketten tudták, hogy a lánynak van igaza.