HOWARD DAYTON

Számít a pénzed

HOWARD DAYTON

Számít a pénzed

Bibliai alapú útmutató

a pénzkereséshez, elköltéséhez,
megtakarításhoz, befektetéshez, adakozáshoz,

és az adósságtól való szabaduláshoz

Originally published in English under the title:

„Your Money Counts: The Biblical Guide to Earning, Spendning, Saving,

Investing, Giving and Getting Out of Debt” by Howard L. Dayton Jr.

Copyright © 1996 by Compass-Finances God’s Way™. All rights reserved

Revisions and new chapter © 2011 by Howard L. Dayton Jr. All rights reserved.

100 Crown Oak Centre Drive

Longwood, Florida 32750

Magyar Kiadás © KEVE Társaság. Minden jog fenntartva

Fordította és adaptálta: Illéssy János

Szerkesztés lezárva: 2014. március 10. Harmadik, javított kiadás.

A könyvet a Keresztyén Vezetők és Üzletemberek Társasága

(KEVE Társaság) adja ki korlátozott példányszámban.

Készítette: Craetive Grafikai Műhely, Pécs

www.craetive.hu

A könyvben szereplő bibliai idézetek – ahol erre külön jelölés nincsen –

a Magyar Bibliatársulat 1975. évi új fordítású Biblia 1990. évi javított kiadásából

kerültek átvételre.

· egy ·

A PROBLÉMA

Allen és Jean Hitchcock úgy döntöttek, hogy 24 évi házasság után elválnak.

A válási egyezségre készülve Allen hozzálátott, hogy pénzügyi dolgaikat átnézze. Ahogy az iratok közt rendezgetett, rábukkant egy megsárgult számlára abból a szállodából, ahol Jean-nel nászútjukat töltötték. Egy másik régi papír első, hitelre vett autójuk törlesztő részletéről szólt. Megint egy másik számla eszébe juttatta apai büszkeségét, amivel a kislánya születését levezető kórháznak fizetett. És akkor kezébe akadt családi házuk foglalója…

Miután órákig rendezgette a bizonylatokat és számlákat, Allen rájött, feleségével milyen sokat fektettek házasságukba. Megállt és percekig mélyen gondolataiba merült. Aztán becsukta az aktákat, és felesége számát tárcsázta. Egy rövid és kínos szóváltás után kibökte hívása igazi okát: kész lenne Jean arra, hogy házasságukat rendbe hozzák?

Lehet, hogy az ennyire mély családi krízis sok embernek ismeretlen, a közös számlák azonban minden családban üzenetet hordoznak. Életünk történetéről szólnak. Mesélnek értékeinkről, hogyan spórolunk, mire költünk, kiknek adunk. Igazság szerint a számláink többet elárulnak prioritásainkról, mint bármi más.

Ezért beszélt Jézus olyan sokat a pénzről. 38 példabeszédéből 16 arról szól, hogyan kezeljük pénzünket és anyagi javainkat. Valóban, Jézus Krisztus a pénzen keresztül többet tanított, mint szinte bármi más módon. A Bibliában 500 verset találunk az imáról, ennél kevesebbet a hitről, míg 2.000 versnél többet pénzről és tulajdonról.

Az Úr azért beszélt ilyen sokat erről, mert meg akarta ismertetni velünk látásmódját az élet egyik kritikusan fontos területén. Azért foglalkozott pénzügyi kérdésekkel, mert a pénz igenis számít.

· kettő ·

A VÁLASZ

Iránytű, melyet úgy hívnak: „Biblia”

Éppen aktatáskámba csúsztattam irataimat, amikor íróasztalomon csengett a telefon. Délután fél hat volt, egy sok papírmunkával és megbeszélésekkel teli, hosszú nap után már készültem haza. Fáradt voltam. Kelletlenül vettem fel a kagylót.

„Szervusz Howard, Allen Hitchcock vagyok.”

Kínos érzés nyilallt belém: elmulasztottam viszonozni korábbi hívását. Lehangoltnak hallatszott, én pedig ügyetlenül kértem elnézést, hogy nem hívtam vissza.

„Jean-nel azt fontolgattuk, hogy elválunk, de végül úgy döntöttünk, megpróbáljuk rendbe hozni dolgainkat,” mondta meglehetősen feszült hangon.

Pénzügyi problémáik az összeomlás szélére sodorták házasságukat. Azt kérdezte, találkozhatnánk-e, hogy megbeszéljük a helyzetet. Két évvel korábban ismerkedtünk meg a gyülekezetben, amikor ők St. Louisból Orlandoba költöztek. Allen egy áruház második embere volt, elég jó jövedelemmel, de nem tudta felfogni, hová folyhat el a pénzük. A gyarapodó család miatt a költségek is egyre csak növekedtek, ráadásul pár éven belül egyetemre készülő gyermekeik tandíjára is félre kellett volna rakni. Sem ő, sem Jean nem látott semmi biztatót a jövőben.

Ezen felül a házaspár jelentős összegekkel tartozott részletvásárlás, orvosi kezelés, hitelkártyás vásárlás és banki hitelek eredményeképp. Szép summát fizettek házuk jelzálog-hitele után is.

Adósságaik és növekvő megélhetési költségeik miatt a család nagyon tudatosan vásárolt, néha öt-hat üzlet árait is összehasonlították, mielőtt vettek volna valamit. A bevásárlóközpontban minden kupont beváltottak. Allen a lehetséges autószerelési munkát elvégezte, és Jean elkerülte a drága ínyencségeket kínáló pultokat. De a családnak egy kritikus problémával szembe kellet néznie: nem volt világos útmutatójuk arról, hogyan kezeljék javaikat. Soha nem tudták beosztani a költőpénzt. Nagyon ritkán döntöttek úgy, hogy nem veszik meg azt, amit kinéztek, és nem volt tervük arra vonatkozóan sem, hogyan takarítsanak meg, vagy hogyan fektessenek be a jövőbe.

Megértettem nehéz helyzetüket. Évekkel azelőtt egyik barátommal, Jim Senef-fel döbbentünk rá, hogy anélkül hoztunk döntéseket nap mint nap üzleti vagy akár családi ügyekben, hogy a Szentírást igazodási pontnak tekintettük volna. Mivel a legjobb családapák és a legjobb üzletemberek akartunk lenni, hirtelen kényszerítve éreztük magunkat, hogy alaposan megvizsgáljuk a Szentírás pénzről szóló üzenetét. Együtt olvastuk át a teljes Bibliát és találtuk meg azt a 2.350 pénzről szóló verset, amiket témák szerint csoportosítottunk, majd előadások formájában feldolgoztunk, és bemutattuk a gyülekezetnek. A válasz meglepő volt. Az emberek kérdésekkel bombáztak bennünket és életük legkülönbözőbb területein számoltak be reményvesztésről. Más gyülekezetek is kérték az előadásokat, és az évek folyamán a szeminárium a „Compass – isteni pénzügyek™” kiscsoportos tanulmánysorozatává nőtte ki magát, melyet ma világszerte alkalmaznak a közösségekben.

Ezeknek a kiscsoportos tanulmánysorozatoknak köszönhetően tudtunk segíteni olyan emberek ezrein, akik a Hitchcock családhoz hasonló helyzetben voltak. Azt láttuk, hogy a legtöbb ember – beleértve a legtöbb keresztényt! – vagy nem ismeri, vagy nem alkalmazza életében Isten pénzzel kapcsolatos alapelveit. Pedig ezek az alapelvek három szempontból is döntően fontosak:

1. Az Úrral való kapcsolatunkat befolyásolja, hogyan kezeljük pénzünket.

Lukács 16,11-ben olvassuk: „Ha tehát a hamis mammonon nem voltatok hűek, ki bízza rátok az igazit?” Ebben a versben Jézus egyenlőségjelet tesz pénzünk kezelésének módja és lelki életünk minősége közé. Ha pénzünket megfelelően, a Szentírás alapelvei szerint kezeljük, kapcsolatunk Jézussal erősebbé válik. Ha azonban hűtlenül bánunk az anyagi javakkal, kapcsolatunk is megszenvedi azt.

Valaki egyszer azt mondta nekem, hogy az Úr gyakran azért engedi meg egy embernek, hogy bizonyos témáról tanítson, mert pont neki van a legnagyobb szüksége a tanulásra. Az én életemben a pénz területén ez egészen bizonyosan így volt. Abban a kiváltságban volt részem, hogy több tucat kiscsoportos kurzust vezethettem, de ezalatt nem találkoztam olyan emberrel, aki nálam rosszabbul állt volna a pénzhez, vagy aki az anyagiak terén a Szentírásnak jobban ellene ment volna, mint én. Amikor megismertem ezeket az alapelveket és alkalmazni is kezdtem őket, drasztikus javulást tapasztaltam az Úrral való kapcsolatomban. Isten pénzügyi alapelveinek követése közelebb vonz Krisztushoz!

2. Anyagi javaink az Úrral versengenek

Az anyagi javak Krisztus legnagyobb versenytársai abban, ki vagy mi irányítja életünket. Jézus arra tanít, hogy választanunk kell, melyik urat szolgáljuk: „Senki sem szolgálhat két úrnak, mert vagy az egyiket gyűlöli, és a másikat szereti, vagy az egyikhez ragaszkodik, és a másikat megveti: nem szolgálhattok Istennek és a mammonnak” (Máté 6,24). Lehetetlen, hogy a pénznek szolgáljunk – még ha a legapróbb ügyről is van szó – és közben szolgáljuk az Urat is.

Amikor a 12. században a keresztes lovagok háborúba indultak, zsoldosokat béreltek fel, hogy az ő oldalukon harcoljanak. Mivel vallási háborúról volt szó, a harc kezdete előtt a keresztes lovagok ragaszkodtak a zsoldosok bemerítéséhez. A bemerítés során viszont a zsoldosok kardjukat a víz felett tartották, hogy így jelezzék azt az egy dolgot, amit nem engedtek át Jézus Krisztus uralmának. Megtartották „szabadságukat”, hogy kardjukat arra használják, amire akarják.

Manapság az emberek pénzükkel bánnak hasonló módon, még ha nem is olyan tudatosan, mint a zsoldosok. Kinn tartják a vízből pénztárcájukat, lényegében ezt mondva: „Istenem, lehetsz egész életem Ura, kivéve a pénzemet. Ezt az egyet magam is tökéletesen tudom intézni.”

3. Életünk nagy részét pénzszerzéssel és -költéssel töltjük

Egy átlagos héten hány órát töltünk azzal, hogy munkahelyünkön pénzt keresünk, majd döntünk arról, hol költjük el, megfontoljuk, milyen formában takarékoskodjunk, vagy imádkozunk, hogyan adakozzunk? Milyen jó, hogy Isten megfelelően felkészít minket ezekre a feladatokra, és odaadja számunkra a Bibliát, hogy útmutatóként szolgáljon az anyagi kérdésekben is.

A válasz

Az emberek egyre többet foglalkoznak azzal, hová fordulhatnak segítségért. Alapvetően két alternatíva létezik: a Biblia, vagy a pusztán emberi válasz. Legtöbbünk pénzhez való viszonya éles ellentétben áll Isten pénzügyi alapelveivel. Ézsaiás próféta könyvében ezt olvassuk (55,8): „Bizony, a ti gondolataitok nem az én gondolataim, és a ti utaitok nem az én utaim – így szól az Úr.”

Könyvünk minden fejezetének végén egy rövid összehasonlítást mutatunk be „Kontraszt” címmel, hogy az olvasónak megkönnyítsük a két út közötti különbség felismerését.

Az elégedettség tanulható!

A „elégedettség” szó különböző formáit több esetben említi a Biblia, legtöbbször a pénzre utaló versekben. Pál apostol a filippiekhez így ír (4,11-13):

Nem a nélkülözés mondatja ezt velem, mert én megtanultam, hogy körülményeim között elégedett legyek. Tudok szűkölködni és tudok bővölködni is, egészen be vagyok avatva mindenbe, jóllakásba és éhezésbe, a bővölködésbe és a nélkülözésbe egyaránt. Mindenre van erőm a Krisztusban, aki megerősít engem.

Figyelmesen vizsgáljuk meg ezeket a mondatokat! Az elégedettség nem velünk született ösztönünk, sokkal inkább megtanulandó képesség!

Ennek a könyvnek az a célja, hogy megtanuljuk a pénz és anyagi javak kezelésének bibliai alapelveit. E könyv gyakorlati megoldásokat javasol arra, hogy a bibliai alapelveket életünk szerves részévé tegyük. Ahogy megismerjük és gyakorlattá tesszük ezeket az alapelveket, közelebb kerülünk Krisztushoz, életünk nagyobb részét fogjuk Urunk számára átadni, megtanulunk elégedettek lenni és anyagi háztartásunkat is rendbe tudjuk hozni.

· három ·

ISTEN SZEREPE

Az alapvetés

Egy esős novemberi délelőtt Allen és Jean Hitchcock beléptek irodámba, hogy házasságuk anyagi jellegű problémáit átbeszéljük, így adva esélyt annak megmentésére.

Allen és Jean keresztények voltak, de azelőtt soha nem szembesültek azokkal a szempontokkal, melyeket a Biblia a pénzről és tulajdonról kifejt. Élvezték a jó környéken fekvő családi házukat, új autójukat, és egyéb javaikat. Mindketten úgy érezték, hogy keményen megdolgoztak értük, és kiérdemelték a „jó élethez” való jogot. Azonban amikor az anyagiak nyomása életszínvonalukat fenyegette, az igazi megelégedés hiánya mély házassági krízis formájában tört felszínre. A családi pénzügyekről szinte sosem beszéltek egymással. Mind Allennek, mind Jeannek megvolt a maga véleménye arról, hogyan költsék el a család jövedelmét, és soha nem tudták a témát úgy megtárgyalni, hogy az ne torkolljon veszekedésbe.

Mostanra közel kerültek ahhoz, hogy hitelezőik mindenüket lefoglalják. Mindennek tetején ott lebegett a válás lehetősége, így nem csoda, hogy önbizalmuk romokban hevert. Így hát amikor Allennel és Jeannel leültem azon a pénteken, igazán őszinte volt bennük a vágy annak megismerésére, hogy mit mond a Biblia pénzről.

A Szentírás azt tanítja, hogy az anyagiak kezelésének is két, tisztán elkülöníthető része van: Isten szerepe és a mi szerepünk. Hiszem, hogy az anyagiakkal kapcsolatos zavarodottság abból fakad, hogy ezt a két szerepet nem értjük pontosan.

Isten szerepe nem más, mint megelégedettségünk megalapozása. A Szentírásban több mint 250 néven mutatja be magát. A pénz területén az Istent legjobban leíró név a „Gazda”. Ez a könyv legfontosabb fejezete, mivel életünket meghatározza az, hogy milyen istenképünk van. Például amikor Jób elveszíti gyermekeit és összes tulajdonát, még mindig tudja Istent dicsőíteni. Ismeri az Urat, és ismeri az Úr szerepét – Ő minden tulajdonának Gazdája. Ugyanezért adta fel Mózes az egyiptomi fényűzést és döntött inkább úgy, hogy Isten népével osztozik a rossz bánásmódban. Mindketten ismerték az Urat és elfogadták gazda szerepét.

Vizsgáljuk meg, mit mond a Biblia Isten szerepéről három döntően fontos területen: tulajdonlás, irányítás és gondoskodás.

A tulajdonos

A Biblia egyértelműen állítja, hogy Isten a tulajdonosa mindennek. „Az Úré a föld és ami betölti, a földkerekség és a rajta lakók” (Zsolt. 24,1). A Szentírás tételesen is kiemel egy-két dolgot, amit Isten tulajdonol. Mózes harmadik könyve szerint Istené a föld: „A földet senki se adja el véglegesen, mert enyém a föld…” (25,23). Haggeus 2,8-ban így olvassuk: „Enyém az ezüst, enyém az arany – így szól a Seregek Ura”. Az 50. zsoltár pedig ezt mondja (10. vers): „Hiszen enyém az erdő minden vadja, és ezernyi hegynek minden állata”.

Az Úr mindennek a Teremtője, és soha nem ruházta át teremtményei tulajdonjogát az emberre. A kolosséiakhoz írt levélből megtudhatjuk, hogy „…minden őbenne áll fenn” (1,17). Ebben a pillanatban is az Úrban, az Ő hatalmas ereje által áll fenn minden; szó szerint Ő tartja össze a világot. Ha Isten tulajdonosi szerepét felismerjük, döntő lépést tettünk, hogy Jézus Krisztust válasszuk pénzünk és javaink Urának is.

Ki az Úr, ki a tulajdonos?

Ha Krisztus igazi követői vagyunk, minden javunk tulajdonjogát az Úrra kell átruháznunk. „Így tehát, aki közületek nem mond le minden vagyonáról, nem lehet az én tanítványom” (Lk. 14,33). Sokszor megfigyelhettem az életben, hogy az Úr néha azzal tesz próbára bennünket, vajon képesek vagyunk-e a számunkra legkedvesebb dolgok tulajdonjogát kezünkből kiengedni.

A Szentírás egyik legkeményebb történetében az Úr így szólt Ábrahámhoz: „Fogd a fiadat, a te egyetlenedet, akit szeretsz, Izsákot, és …áldozd fel ott égőáldozatul az egyik hegyen…!” (1Móz 22,2). Amikor Ábrahám engedelmeskedett és ezzel megmutatta, hogy a legdrágább tulajdonát is kész feladni, Isten gondoskodott egy áldozati kosról, és Izsáknak nem esett baja.

A kitűnő keresztény gondolkodó és író Larry Burkett a következőképp látta: „Abban a percben, amikor megértjük, hogy Isten a tulajdonosa mindennek, az összes pénzügyi kérdés lelki kérdéssé válik. Többé nem ezt kérdezzük: Uram, mi az akaratod, mit kezdjek a pénzemmel? a kérdés innentől így szól: Uram, mi az akaratod, mit kezdjek a pénzeddel?” Ha ezzel a szemléletmóddal rendelkezünk, az adósság, vagy jövedelmünk elköltése, vagy a szükséges megtakarítás éppen olyannyira lelki döntéssé válik, mint adakozásunk.

Az első lépés a megelégedettség felé

Ahhoz, hogy megtanuljuk a megelégedettséget, fel kell ismerjük Istenben minden vagyonunk tulajdonosát. Ha azt gondoljuk, hogy akár egyetlen dolog is a miénk, ennek a tulajdonnak a sorsa a saját viselkedésünket is befolyásolni fogja! Ha valami jó történik ezzel a tulajdonnal, boldogok leszünk. De ha valami rossz, megjelenik szívünkben az elkeseredettség érzése.

Nem sokkal azután, hogy Jim Seneff barátom átélte azt az érzést, milyen Istennek átruházni egész vagyonunk tulajdonjogát, vett egy autót. Csak két napja volt meg, amikor egy tapasztalatlan vezető belehajtott az oldalába. Jim első reakciója? „Uram, nem tudom pontosan, miért akartál új autód oldalára egy ekkora horpadást, de hogy jó nagy, az biztos!” Hasonlóan, amikor John Wesley értesült arról, hogy háza egy tűzvészben elpusztult, így kiáltott fel: „Leégett az Úr háza! Eggyel kevesebb felelősség az én vállamon.”

De egyáltalán nem olyan könnyű kitartóan megmaradni ebben a felfogásban. Sokkal-sokkal könnyebb azt gondolni, hogy a tulajdonunkban levő javak és megkeresett pénzünk tehetségünk és teljesítőképességünk eredménye. Azt látjuk, az embernek nagyon nehéz elkerülnie a gondolatot, hogy a tulajdonlás jogát kiérdemelte, megszerezte. A humanista felfogású ember ezt mondja: Én vagyok sorsom irányítója! Egyedül én birtoklom javaimat! Azt hiszem nyilvánvaló, hogy kultúránkat áthatja a tulajdonnak ez a felfogása.

A tulajdonjog átruházása se nem egyszerű, se nem egyszeri döntés. Sokkal inkább folyamatosan kell emlékeztetnünk magunkat, hogy Isten a tulajdonosa mindennek.

Az irányító

A következő felelősségi kör, melyet Isten magának tartott fenn, a világban zajló összes esemény irányítása. Csak nézzük meg a Szentírásban található Isten-neveket: Mester, Mindenható, Teremtő, Pásztor, Uraknak Ura és Királyok Királya. Oly nyilvánvaló, hogy ki a vezető!

... magasztos vagy te, mindenek feje! Tőled ered a gazdagság és a dicsőség, te uralkodsz mindenen. A te kezedben van az erő és a hatalom, a te kezed tehet bárkit naggyá és erőssé. (1Krón. 29,11-12)

A 135. zsoltár 6. versében ezt olvassuk: „Amit csak akar az Úr, megteszi az égen és a földön...”. Dániel könyvének 4,31-32 verseiben pedig Nebukadneccár király jelenti ki: „Áldottam a Felségest…tetszése szerint bánik a menny seregével és a föld lakóival. Senki sem foghatja le a kezét, és senki sem mondhatja neki: mit csinálsz?”

A nehéz körülmények között is az Úr irányít. „Én vagyok az Úr, nincs más! Én alkottam a világosságot, én teremtettem a sötétséget, én szerzek békességet, én teremtek bajt, én, az Úr, cselekszem mindezt” (Ézs. 45,6-7). Isten gyermekének fontos felismernie, hogy mennyei Atyja látszólag kétségbeejtő körülmények közé helyezheti, hogy a hívő ember életében legvégül jót adhasson. „Azt pedig tudjuk, hogy akik Istent szeretik, azoknak minden javukra szolgál, azoknak, akiket elhatározása szerint elhívott” (Róm. 8,28).

Legalább három okot ismerünk amiért az Úr nehéz helyzetet is megenged életünkben: (1) hogy jellemünket alakítsa, (2) hogy szándékát elérje, és (3) hogy szeretetben fegyelmezzen minket, amikor arra van szükség. Ezt a témát a 17. fejezetben (Krízis) részletesebben fogjuk megvizsgálni.

A gondoskodó

Isten szerepének harmadik eleme, hogy ígérete szerint minden szükségünkről gondoskodik. „De keressétek először az ő országát és igazságát, és ezek [élelem, ruházat] is mind ráadásul megadatnak nektek” (Mt. 6,33). Mózes első könyve 24. rész, 14. verse Istent úgy említi, mint „Jehova-jireh”, melynek jelentése „az Úr gondoskodik”. Gondja van népére, és nincs szüksége virágzó emberi gazdaságra, hogy ellássa őket. A 40 éves pusztai vándorlás minden napján adott gyermekeinek mannát. Jézus 5.000 embert vendégelt meg öt kenyérrel és két hallal.

Isten egyidejűleg kiszámítható és kiszámíthatatlan. Tökéletesen kiszámítható hűsége, hogy szükségeinkről gondoskodik. Amit nem tudunk előre megmondani, az az Úr gondoskodásának mikéntje. Isten sokfajta, gyakran meglepő eszközt használ fel igényeink kielégítésére. Megnövelheti jövedelmünket, adhat ajándékot, vagy a ránk kényszerített takarékosság útján megkímélheti, amink van. Függetlenül attól, milyen módot választ, Isten tökéletesen megbízható Gazda.

A Timóteushoz írt első levél 6. részének 8. verse elmondja nekünk, hogy az alapszükségletünk nem más, mint élelem és ruházat. Másképp is fogalmazhatjuk: különbség van szükségleteink és igényeink között. A szükséglet olyasmit jelöl, ami az élethez alapvetően fontos – ennivaló, ruházat, vagy fedél. Az igény minden, ami e fölött van. Egy éttermi vacsora, egy autó, a legújabb divat mind-mind igények.

Isten úgy segít nekünk megelégedetté válni, hogy ígéretet tesz szükségleteink kielégítésére. Azt azonban nem ígéri nekünk, hogy teljesíti igényeinket is. „De ha van élelmünk és ruházatunk, elégedjünk meg vele” (1Tim. 6,8).

Had illusztráljam mindezt egy történettel:

Amint a II. Világháború a végéhez közeledett, a Szövetséges erők sok éhes, árva gyermeket gyűjtöttek össze. Egy táborban helyezték el és jól táplálták őket. De a kiváló gondoskodás ellenére is nagyon rosszul aludtak a gyermekek. Idegesnek és megfélemlítettnek tűntek. Végül egy pszichológus fejében megszületett a megoldás. Minden gyermek, miután befektették az ágyába, kapott egy darab kenyeret, amit a kezében kellett szorítani. Ha még éhes maradt, kapott többet is, de amikor az evést befejezte, az utolsó kis darab kenyeret a kezében kellett szorítania, azt már nem ehette meg.

A kis darab kenyér csodát produkált. A gyermekek úgy mentek az ágyba, hogy ösztönösen tudták, lesz élelmük a következő nap is. Ez a garancia a gyermekek számára nyugalmat és megelégedett pihenést adott.

Ugyanígy adja Urunk számunkra a garanciát ma is – „mindennapi kenyerünket”. Ahogy gondoskodó ígéretébe belekapaszkodunk, megnyugodhatunk és megelégedhetünk. „Az én Istenem pedig be fogja tölteni minden szükségeteket az ő gazdagsága szerint dicsőséggel a Krisztus Jézusban” (Fil. 4,19). Így még ha egy súlyos pénzügyi probléma közepén is vagyunk, megelégedettek lehetünk, mert az Úr megígérte, hogy élelmez, ruhát ad és megóv.

Meg vagyok győződve, hogy az Úr – a legjobb időben! – gondoskodni fog azokról a forrásokról, melyek nekünk szánt célja, elhívása betöltéséhez kellenek. Ezt Sámuel 2. könyvének 12,7-8 versei jól illusztrálják, amint az Úr Dávidhoz beszél Nátán prófétán keresztül: „…Ezt mondja az Úr, Izráel Istene: Én kentelek fel Izráel királyává, és én mentettelek meg Saul kezéből. Neked adtam uradnak a házát, és a te öledbe adtam urad feleségeit. Neked adtam Izráel és Júda házát is. És ha ezt kevesellted volna, még sok mindent adtam volna neked.”

Dávid életében látjuk, hogy Isten nem adott meg neki mindent, hogy azonnal király legyen. Dávid tökéletes időben kapta meg őket, amint szüksége lett rájuk.

Előfordult, hogy az Úr a „Compass – isteni pénzügyek™” szervezetünkkel szemben is visszatartott javakat. Néha összezavarodtam, amikor ilyen történt. Csak később fedeztem fel, hogy ha túl korán kaptuk volna a javakat, nem bántunk volna velük bölcsen.

Isten megismerése

Ha Isten szerepét nem ismerjük fel, annak egy alapvető oka van: nem tudjuk, kicsoda is Ő. Gyakran nincs bennünk őszinte istenfélelem az Úr iránt, „aki az eget kifeszítette, és alapot vetett a földnek” (Ézs. 51,13). Hajlamosak vagyunk Istent lekicsinyíteni és egy az emberi képességek és korlátok által határolt dobozba zárni. De kitágíthatjuk saját látásmódunkat Isten igazi megismeréséhez, ha tanulmányozzuk, mit mond a Biblia róla. A következők csak válogatásként szolgáljanak:

A mindenség Ura

Az Úr hatalma felfoghatatlan az ember számára. A csillagászok például úgy becslik, hogy a világmindenségben 100 milliárdot meghaladó számú galaxis van, mindegyikben csillagok milliárdjaival. Egy galaxis átmérőjét gyakran több millió fényévvel mérik. Az univerzum roppant nagysága előtt megáll az ész. Ézsaiás 40,26 így szól: „Tekintsetek föl a magasba, és nézzétek: ki teremtette az ott levőket? Előhívja seregüket szám szerint, néven szólítja mindnyájukat. Olyan hatalmas és erőteljes, hogy egy sem mert hiányozni.”

A nemzetek Ura

Nézzük csak meg az Úr szerepét és viszonyulását a nemzetekhez és népekhez. Ézsaiás 40,21-24 ez mondja: „Hát nem tudjátok, nem hallottátok…? Az, aki ott trónol a föld pereme fölött, melynek lakói csak sáskáknak tűnnek…semmivé teszi a fejedelmeket, a föld bíráit megsemmisíti. Alig ültették el, alig vetették el őket…, ő csak rájuk fúj, és kiszáradnak, elragadja őket, mint szélvész a polyvát.”

Ézsaiás 40,15-17-ben pedig ezt olvassuk: „A népek olyanok előtte, mint egy vízcsepp a vödörben, annyit érnek, mint egy porszem a mérlegserpenyőn…a népek mind semmik előtte, puszta semmiségnek tartja őket.”

Az egyén Ura

Az Isten nem egy távoli, elvont „erő” vagy „energia”. Ő személyesen lép mindannyiunkkal bizalmas kapcsolatba. A 139. Zsoltár 3-4. és 16. versei ezt mondják: „Szemmel tartod járásomat és pihenésemet, gondod van minden utamra. Még nyelvemen sincs a szó, te már pontosan tudod, Uram…Alaktalan testemet már látták szemeid; könyvedben minden meg volt írva, a napok is, amelyeket nekem szántál, bár még egy sem volt meg belőlük.” az Úr annyira része életünknek, hogy Máté 10,30-ban ezekkel a szavakkal biztosít: „Nektek pedig még a hajatok szálai is mind számon vannak tartva.” Mennyei Atyánk ismer bennünket legjobban és szeret bennünket legmélyebben.

Isten helyezte az égboltra a csillagokat, formálta a földön tornyosuló hegyeket és a hatalmas óceánokat, határozta meg a nemzetek végzetét. Jeremiás helyesen figyelte meg (Jer 32,17): „Neked semmi sem lehetetlen”. De Isten ugyanakkor azt is tudja, ha egy veréb a földre esik. Ő az Ura a végtelenül hatalmasnak és a végtelenül parányinak.

Összefoglalásképp nézzük át, mi Isten szerepe. Ő a tulajdonos, Őneki minden körülmény felett hatalma van, és Ő ígérte meg nekünk minden szükségünk kielégítését. Más szavakkal Isten, aki a világot teremtette és egyben tartja, tökéletesen képes a felfoghatatlan munkát elvégezni és ígéreteit megtartani.

De Isten szerepe az egyenletnek csak az egyik oldala. Ez a legfontosabb szerep, de csak az egyik. A következő fejezetben megvizsgáljuk a másik oldalt, a mi szerepünket.

A legtöbb fejezet végén, a világ és a Szentírást összehasonlító KONTRASZT dobozt követően található egy ELHATÁROZÁS, amely alkalmat ad arra, hogy az éppen feltárt bibliai alapelvet gyakorolhassuk. Arra hívlak és bátorítlak, hogy menjünk át az ELHATÁROZÁS szövegén is, mert ezek segítenek nekünk abban, hogy az alapelvek életünk részévé váljanak.

Tulajdonjogi nyilatkozat

Ez a tulajdonjogi nyilatkozat -n született.

Átadó(k):

Átvevő: Az ÚR

Ezennel átruházom (átruházzuk) a következő javak tulajdonjogát az ÚRnak:

1.

2.

3.

4.

5.

6.

7.

8.

9.

10.

Tanúk, akik segíteni fognak abban, hogy Isten tulajdonlását tekintve felelősségre vonható(k) legyek (legyünk):

A fenti javak sáfára(i):

· négy ·

A MI SZEREPÜNK

jó és hűséges sáfár

Miután Jeannel aláírták az okiratot, Allen átcsúsztatta az asztalon. „Óriási megkönnyebbülést érzek” – mondta. „De azt is érzem, csinálnom kellene valamit.” Alennek igaza volt. Nem dőlhetünk hátra, és nem várhatjuk semmittevésben, Isten mit végez el. Felelősséget kaptunk. De Allenhez hasonlóan esetleg mi sem tudjuk pontosan, mi is a mi szerepünk.

Isten a Gazda, mindenek tulajdonosa, mindenek irányítója és gondoskodónk. A mi felelősségünk, hogy sáfárok legyünk. A sáfár szót két módon is értelmezhetjük: vagyonkezelő és felügyelő. A Szentírásban a sáfár tisztsége nagy felelősséggel jár. A gazda utáni legfelsőbb tekintély, és a gazda vagyona és háztartása felett teljes felelősséggel bír.

A Szentírás tanulmányozása során láthatjuk, hogy Gazdaként Isten a sáfárság hatalmával ruházott fel minket. „Úrrá tetted kezed alkotásain, mindent a lába alá vetettél” (Zsolt. 8,7).

Az ember egyedüli felelőssége, hogy hűséges legyen. „Márpedig a sáfároktól elsősorban azt követelik, hogy mindegyikük hűségesnek bizonyuljon” (1Kor. 4,2). Ahhoz, hogy hűségesek legyünk, meg kell ismernünk, mi a teendőnk. Mint ahogyan egy új autó vásárlásakor a tulajdonos tanulmányozza a gyártó kézikönyvét, hogy a kocsit megfelelően tudja kezelni, nekünk a Teremtő kézikönyvét, a Bibliát kell megvizsgálnunk ahhoz, hogyan kell az Ő vagyonával bánnunk. A hűségnek sok összetevője van, amit meg kell értenünk.

1. Hűség mindennel

Azzal bízott meg Isten, hogy a 100 százalékkal legyünk hűségesek, ne pedig csak a 10 százalékkal. Sajnos sok gyülekezet csak arról beszél, hogy kezeljük jövedelmünk tizedét – ez az adakozás területe. Habár a kérdés döntő fontosságú, a maradék 90 százalék tekintetében az egyházak hallgatnak. Így csak arról hallhatunk, hogyan kezeljük a 90%-ot a világnak tetszően, nem pedig az Úr szemszögéből.