Marci és a Hétmérföldes csodacipő

Írta: Titi Hajnalka

A könyvet kiadja a HELMA Kiadó.

Cím: 8630 Balatonboglár Szabadság u. 75.

Telefon: +36(30)499-34-77

E-mail cím: info@alkosoft.hu

Webcím: www.helma.hu

A kiadásért felel a HELMA Kiadó ügyvezetője Dvariecki Bálint Kiadás dátuma 2022.

ISBN: 978-615-6424-25-9

Copyright © Titi Hajnalka (2022.02.13)

Minden jog fenntartva. A könyv bármely részletének közléséhez a kiadó előzetes hozzájárulása szükséges.

2

Titi Hajnalka

Marci és a Hétmérföldes csodacipő

Tartalom

1. Boldizsár, a vén diófa……………………………………2. oldal 2. Kicsi Gazsi………………………………………………..3. oldal

3. Pöttyös mese……………………………………………..5. oldal

4. Tibi, a kicsi űrmanó………………………………………6. oldal

5. Zúzmara Mara ajándéka………………………………...9. oldal 6. Marci és a Hétmérföldes csodacipő…………………..12. oldal 7. Marci Betűországban………………………………… 14. oldal 8. Az elveszett legenda nyomában………………………18. oldal 3

9. Nagyhantás Tóbiás……………………………………..21. oldal

10. A Várva várt karácsony…………………………………..24. oldal Boldizsár, a vén diófa

Egyszer volt, hol nem volt, volt egyszer egy szőke hajú, égszínkék szemű fiúcska, aki, amikor elmosolyodott, még a nap is felragyogott, bármennyi felhő volt is az égen. Marci, mert így hívták, legkedvesebb barátja Füles volt, a kiskutya.

Ezen a meseszép nyári délutánon együtt futkároztak az udvaron, nem is kellett különb játszótárs hűséges spánieljénél! Lehetett vele focizni, fogócskázni és nevetgélni. – Csak ez az óvoda ne lenne! Az a sok nyávogó kislány, az nagyon fárasztó dolog – sóhajtozta. Alig várta az iskolát, leginkább azért, hogy végre megismerje a betűket. Akkor aztán nem kell kérlelnie Anyut, hogy olvasson egy mesét, és leírhat minden kalandot, amit átél!

Hiszen Marci különleges kisfiú volt, még Anyu sem tudta, de ő értette a növények és az állatok nyelvét. Boldizsár, a vén diófa, megmosolyogta a sóhajtozásait:

– Ejnye, ejnye Marcikám! Hidd el, mindennek megvan a maga ideje. Majd csak eljön a te időd is, és megismered a betűket! – recsegte, mély hangján.

– De én már alig várom! Annyi mindent olvashatnék! A bátyám már minden betűt ismer, én pedig még csak a nevemet tudom leírni!

– Ha-ha-ha! – nevetett a diófa, míg lombját meglebegtette a szél. – És vajon hány pajtásod tudja leírni a nevét?

– Hát egy sem. – Jött a rövid válasz.

4

– Na, látod! Te máris nagyon okos fiúcska vagy! – nyugtatgatta, s közben megnyújtóztatta korosodó ágait. – És mondd csak, miről írnál a legszívesebben?

– Hát... – gondolkozott kicsit a kisfiú, majd felkiáltott. – Például rólad!

– Ha-ha-ha! – nevetett, s törzspocakja úgy rezgett, akár a kocsonya.

De Marci már dalolta is a kis saját szerzeményét, s míg dalolt, körbeugrándozta Boldizsárt:

„Udvarunkon van egy fa,

Sok madárka otthona,

Olyan öreg már szegény,

Törzse ráncos, csupa vén!

Karjaiban kismadár,

Hűvöst ad, ha itt a nyár!

S ha eljön az október,

Diót ehet az ember!”

– Nahát, ez csodaszép! – ujjongott Boldizsár. – Még soha nem írt rólam senki ilyen szépet!

Belátom, igazad van, máris meg kell tanulnod azokat a betűket! Valakinek segítenie kell!

Így aztán mindjárt támadt is egy remek ötlete. Mivel minden őszi napéjegyenlőség alkalmával a világot bejáró gondűző tündérek megpihennek az ágain, úgy gondolta, tőlük kér tanácsot. Hiszen ki más is segíthetne Marcin, ha nem egy gondűző tündér? Nekik a gondűzés a foglalkozásuk!

Megfogadta hát, hogy mihamarabb végére jár a dolognak. Az őszt azonban nem lehetett siettetni, ki kellett várni az idejét.

Kicsi Gazsi

5

Marci nagyon élvezte a nyári szünidő szabadságát. Végre nem kellett korán kelnie, jó sokáig lustálkodhatott a puha ágyban. Aztán pedig egész nap kedvére játszhatott mindenfélét. Szeretett sütkérezni, lubickolni a medencében, és felfedezni a természet rejtett dolgait.

Bármerre is járt, talált érdekességet, kutatni valót. Sokat beszélgetett Bakatorral, a szőlővel, aki olyan bölcs volt, hogy bármi gondja akadt, mindig tudott jó tanáccsal szolgálni. Beszélt ő

növényekkel, beszélt állatokkal, azt azonban nem gondolta, hogy a játékoknak is lelkük van, s épp úgy gondolkoznak és éreznek, akár az emberek.