Sándor Iván

Tiltott terület

– részlet –

© Sándor Iván, 2023

„Jelen idő és múlt idő
A jövő időben talán jelen van,
S a jövő idő ott a múlt időben.
Ha minden idő örökké jelen,
Úgy minden idő helyrehozhatatlan.”

T. S. Eliot: Négy kvartett
(Vas István fordítása)

nyár végi napon érkeztem Tófalva vasútállomására, egy hónappal azután, hogy a nyaraló közelében lévő szünidei táborunk utolsó délutánján helytörténeti óráinkat vezető Adjunktusunk néhányunkkal sétára indult a régi villasoron

az egyik épületen zöld neonfény világított

NAPFÉNY PANZIÓ

a falon repedés. A sérült vakolat alatt bevésett betűkkel

Rózsa Villa – 1924

Adjunktusunk hosszan nézte a két feliratot

látják, mondta, máris kérdések. Mit jelenthet a régi felirat? Ki lehetett Rózsa? Mi tartozik a Ház százéves történetéhez? Kik építették, ki volt a névadó tulajdonos? Mi történt velük? Mi a környezet múltja? Tények… adatok… mint egy család történetében

előkaptam a mobilomat, lefotóztam a házfalat

ki lehetett Rózsa? Miért kapta a villa az ő nevét? ismételte felém fordulva

tartott különórákat az önként jelentkezőknek. Nem jegyezte meg a neveinket, ő adott neveket. Engem Fürkésznek hívott

már nem a házfalat figyelte, hanem engem. Készítettem róla így egy fotót. Nem zavarta

száz év, Fürkész, magának való téma

hazatérve megnéztem az interneten Tófalva adatait. Lakosságlétszám száz éve. Gazdálkodási körülmények. Néhány műemlék épület. Hősi halottak emlékműve az első világháború elesettjeiről. Fotókon egykori patika, postaépület. Két vendéglő

konzultáltam az Adjunktusunkkal: a Ház történetét választanám szakdolgozatomnak

engem hívott Fürkésznek, de ő kutatta a gondolataimat

az anyaggyűjtés kulimunka, mondta, minden apróság fontos, egykori újságok, hírek a dátumok mögött, családfák, a földhivatal adatai, iparosok, nyaralók, társadalmi megoszlás, a tágabb históriai események következményei, kik voltak a későbbi háztulajdonosok, kik látogatják ma a panziót, sorsok vannak az adatok mögött, nincs tiltott terület, emelte fel a hangját, minden jelen a múltból születik

ajánlott néhány helytörténeti tanulmányt

elmondtam tervemet apámnak

a szakdolgozatom Tófalva, Posta utca 21. története. Van némi megtakarított pénzem. Leutaznék egy hétre, kutatómunkára

mennyi kiegészítésre van szükséged?

felhívtam a Napfény Panziót

minden szobánk le van foglalva arra a hétre, mondta a hangjából ítélve fiatal recepciós, várjon… várjon… találtam, a 3-as szobánk augusztus tizenhatodika és huszonharmadika között szabad, de huszonharmadikán már egy törzsvendégünk számára foglalt

a késő délutáni vonattal érkeztem. Emlékeztem az árnyas villasorhoz vezető útra

a panzió neonfénye messziről világított

a házfal repedése eltűnt, a friss vakolat eltüntette a Rózsa Villa – 1924 feliratot

a nálam nem sokkal idősebb recepciós egyeztette a foglalás adatait, átadta a 3-as szoba kulcsát, megmutatta az étkezőhelyiséget

a hallban fikusz. Filodendron. Cserepes virágok. Két műpálma között egy vitrinasztalban gyűjtemény. Régi karórák. Tálkák. Porcelánfigurák. Régi vasaló. Cigarettásdoboz. Fotók. Az egyiken három fiatalember térdig a tó vizében, nyakig érő fürdődresszben. Egy teniszlabda. Fotón húsz év körüli fiatalasszony kerekes kút előtt. Mindegyik alatt kis cédulákon dátumok. Oldalt nagyobb tölgyfa doboz Naplók, levelek felirattal

nem szabad a kutatómunkában a véletlenre hagyatkozni, hajtogatta Adjunktusunk, a tények, a tények fontosak, habár néha a véletlen a legjobb segítő, tette hozzá cinkos mosollyal

kihasználtam, hogy a recepciós az érkező vendégekkel foglalatoskodik, fotókat készítettem a tárgyakról

vártam, amíg kiürül a hall

honnan való ez a gyűjtemény? kérdeztem

így adta át az előző tulajdonos, valaki valamikor összegyűjtötte

ki? mikor?

nem tudom. Az előző recepciós sem tudta, az ő elődje sem, akinél érdeklődött… a megelőző sem. Mindenki csak hallott róla… a megelőzőtől…

kölcsönkérném a tölgyfa dobozt néhány napra

tiltott… ez a rendelkezés

még üres volt a hall

bankjegyet csúsztattam a pultra

azonnal utánanyúlt

előkeresett egy kulcsot. Felnyitotta az üveglapot. Kiemelte a dobozt. Feljegyezte a nevemet és a dátumot

aláírtam

a 3-as szobában kicsomagoltam. A dobozt az íróasztalra helyeztem

a vacsoraasztaloknál egyetlen szabad hely volt, egy ötven körüli férfi mellett

bemutatkoztunk

pihenőben? kérdezte

munkában

először van itt?

először

én régóta… jól lehet itt dolgozni

elővett egy füzetet. Jegyzetelt

nem kérdeztem, mivel foglalatoskodik, min dolgozik, pedig ez is hozzátartozik a feladataimhoz, de nem akartam ezzel kezdeni az ismerkedést

a szobám melletti 2-esben lakott

az ajtónál elköszöntünk

üldögéltem néhány percig az erkélyen

esteledett

a park sétányán megjelent a szomszédom

a Ház közelében álló öreg gesztenyefa ágai messzire nyúltak. Alatta kőpad

leült. Várt. Jegyzetelt

visszamentem a szobába. Felkapcsoltam az asztali kislámpát

felnyitottam a ládikót

a vacsoránál asztalomhoz ült egy új vendég. Fiatalember. Bemutatkozott. Néhány szót váltottunk. A tekintetében érdeklődést láttam, mikor megemlítettem, hogy a panzió munkára alkalmas hely, dolgozom, ő is, felelte

a szobám ajtajáig kísért

esti sétáimat az öreg gesztenyefa alatti kőpadon fejeztem be. Láttam, hogy a szobájában csak az asztali lámpa világított

a tó felől pára terjed

a sötétségben elképzeltem, ki mindenki üldögélhetett itt a kőpadon, nincs arcuk, testük, mégis megkülönbözteti őket a képzeletem, sétálnak a parkban, szobáikba térve viszik a sorsukat, velük álmodom, az új szomszédom is közöttük van, a kislámpája fényénél dolgozik, a kiadóm igazgatója régi jóbarátom, ő ajánlotta évekkel ezelőtt a panziót, négy szerkesztővel dolgozik, filozófia, történelem, biológia, művészetek, az íróasztala mögötti falra fehér kartonlapot erősített, fekete filctollal felírta, „S minden tudásban kerestem egyre új tudást” – Füst Milán, nyáron fekete pólóban, télen pulóverben, mindig kopott farmerban jár, gimnazista korunk óta jóbarátok vagyunk, már akkor is egy ilyen kiadóról álmodozott

volt egy játékunk

ha nem találtunk választ valamelyik kérdésünkre, újabb kérdést tettünk fel

ha kérdezett, nem válaszoltam, én tettem fel újabb kérdést

kérdezett

kérdeztem

kérdezett

kérdeztem

akkor hagytuk abba, amikor így sem találtunk választ az eredeti kérdésünkre

elmondtam a játékunkat apámnak

ennyire jutottunk mi is, felelte

akkoriban jött meg Párizsból egy biológiai konferenciáról. A téma: Mi az élet? Mi az emberi természet? Ő volt az egyik előadó

ti is csak kérdeztetek?

kerestünk válaszokat, mondta

mi volt?

nincsenek mindenkire egyformán érvényes válaszok… sok milliárd ember… sok milliárd természet… ennyi a tudásunk. Minden élet, minden természet más… sok milliárd meghatározásra, más szótárakra volna szükség… hitelesekre

az egyetemi diplomamunkámat annak szenteltem, hogy a szavak hitelvesztésének korában talán-talán a képek kifejezőeszközeit érdemes előhívni. Később írtam erről tanulmányokat. Angol folyóiratokban is megjelentek

volt egy halom jegyzetem arról, hogy az elkoptatott, lepusztított szavak helyett miért fordulok a képek sugallataihoz, de a probléma az, jegyeztem fel, hogy azokat is csak szavakkal tudom kifejezni

dossziéba gyűjtöttem a feljegyzéseimet. Felírtam rá a tervezett címet: Néhány kép az emberi természetről

munkába kezdtem

az Előszóban azt igyekeztem kifejteni, hogy a verbális eszközök nem feltétlenül a leghitelesebb kifejezői a lélekhullámzásoknak, az érzéskavargásoknak, a szavak korlátozottan tudják kifejezni azt, ami túl van a kimondhatón, vannak idők, voltak és lesznek, amikor meggyalázzák a nyelvet, a valóság meghamisítására használják uralmi érdekből, s ezeket a legszélesebb körben terjedő szavakat üvöltve, nemegyszer boldogan követik a tömegek, ilyenkor az értelem a füstbe száll, a szellem törekvéseit eltiporják a kreatúrák és klienseik

tetszett az Előszó a Barátomnak. Az angol folyóirat szerkesztőjének is, aki már több írásomat közölte

nekiláttam a gondolataim demonstrálására alkalmas képek kiválogatásának. Albumaim két polcot foglaltak el. Valamennyit újra végiglapoztam. Fáradságos munka, de kedvelem. Hetekig válogattam. Tíz kép maradt. Végül néhányat választottam

azokban a napokban vettem hírül, hogy a londoni Tate Galériában ritkán látható Claude Monet-festményt állítottak ki. Nekivágtam az utazásnak a múzeumlátogatásokra tartalékolt pénzemből

sokáig figyeltem a tülekedő látogatók között a Westminster-palotát ábrázoló festményt

a különböző árnyalatú sárgák, kékek rétegei fénytakarót húztak az építményre, mintha a palota ott sem lett volna, csak a képzete

hátráltam

találtam egy padot

távolról minden árnyalatot jobban láttam, aztán behunytam a szemem szokásom szerint, sötétben jól működnek az érzékeim, működtetik a képzeletemet, megjelentek előttem a láthatón túli mozgások, formát kaptak a palotának a fény izzásában párálló falain túl a padsorokban ülő hajdani lordok, bárók, földesurak, miniszterek, tábornokok, közöttük az árulók, cselszövők, még a közeli vérpadok fekete csuklyás hóhérai is, a lehullott koronák, az ünnepelt új megkoronázottak, felszámolva az időt, egységben az egykori, a régmúlt, a közelmúlt, a jelen és a várható jövő nem különböző alakjai, mintha nemcsak a Westminster-palota szereplői, de az épülethez hasonló vagy éppen különböző parlamentek szereplői is ott üldögéltek, felugráltak, ágáltak, sunyítottak volna örökös folytonosságban

fel kellett nyitnom a szemem, mert miközben mindennek részese voltam, mintha be tudtam volna lépni a festménybe, úgy éreztem, engem is figyel valaki

felálltam

határozott léptekkel közeledett. A tekintete magabiztos volt. Meghajolt, nevemen szólított. Átnyújtotta a névjegyét. Az egyik ismert művészeti kiadó szerkesztője volt

honnan ismeri a nevemet?

olvastam a folyóiratokban megjelent tanulmányait. A fotóját is közölték

akkor még nem volt szakállam

ezért haboztam, de ahogyan lehunyt szemmel is mintha a festményt figyelte volna, kétségtelen volt az azonosság

választékos szavakkal dicsérte a legutóbbi tanulmányomat. Meghívott egy italra

üldögéltünk a közeli teraszon

igen, igen, mondta, egyetértek, a képek szavai sokszor valóban többet fejeznek ki, mint a szavak képei, a nyelv, folytatta, elveszítette az értékeit, nem új jelenség, de a huszadik századi diktatúrák megfertőzték a nyelvet, egyetértek a gondolataival, jelentette ki, whiskyt rendelt, ivott, ha nem veszi rossz néven, hajolt hozzám, mintha titkot árulna el, azért volna két pont, amivel kiegészíteném, a nagy költők például rátalálnak a valóság nyelvére, sorolt néhány nevet bizonyítékul

bólintottam

szerencsés vagyok, gondoltam, hogy összetalálkoztam ezzel a fickóval

mi a második pont? kérdeztem

ebben bizonytalan vagyok, mondta, ivott néhány kortyot, a szellem eróziója ellen lehet-e valamit tenni… ennek a kifejtése…

hangot váltott

most min dolgozik? kérdezte

úgy éreztem, elmondhatom, az emberi természet változatai, mire vagyunk képesek… néhány festmény elemzésével… képek alapján

a természet… igen… igen… a természet, mondta óvatosan… időszerű téma

kiürítette a poharát

újabb italt rendelt

a természet… kezdte újra… vannak terveink… időszerű

nem nézett rám. Akadozva beszélt.

tervezünk egy sorozatot… nyolc-tizenkét éveseknek a természet szépségeiről… persze ragaszkodunk a klasszikusok festményeihez… Monet tavirózsái… Van Gogh napraforgói… a víz is téma… például híres képek a Trevi-kútról… felkelti a fiatalok képzeletét a természet szépségei iránt. Kis szövegek… a piac igényli a játékos megoldásokat… leporellósorozatra gondolunk… értő, színvonalas szövegekkel

újra ivott

előrehajolt

mit szólna hozzá, ha szerződést ajánlanánk?

a tekintete veszített a magabiztosságából

erősen markolta a poharát

másik ember ült előttem

találkoztam nemegyszer azzal, hogy mire szoríthatnak a körülmények, miképpen formálják át a gondolatvilágot, miképpen ostromolják a személyiséget, de ilyen gyorsan még nem voltam tanúja. Percek alatt

mit szólna hozzá? kérdezte szinte elnézően, megértésre vágyva… kis szövegek… színvonal… fiataloknak

úgy éreztem, ezért szólított meg, minden, amit eddig mondott, csak ráhangolás volt

más elképzeléseim vannak, mondtam

értem… igen… igen… tekintettel kell lennünk a piac követelményeire, mondta szinte elnézést kérően, kényszerűségek… a kiadónknak más hagyományai vannak… a támogatások csökkennek, megváltozott a világ… nem a régi a kereslet… nagyon szűk réteget érdekelnek a korábbi kiadványaink… drágább a papír… napról napra magasabbak a nyomdaköltségek… világjelenség… szép feladatot ajánlanánk… gyerekeknek… a szépségekről… a fotóját is közölnénk… forogna a neve… szerény előleget is…

most vigyázz, gondoltam, egy lehetsz azokkal, akikkel sohasem akartál azonosulni

szép lehetőségek vannak, próbálkozott. Bizonyára ismeri a riói Krisztus-szobrot. A világ csodái között a helye. Kilencven méter magasságból a hegytetőről széttárt karral végigtekint a világon, az emberiségen, nyugalmat, békét hirdet… van egy fotósorozatunk… leporellóra kívánkozik… felkelti a fiatalok érzéseit

bennem más képzetet kelt a szobor, mondtam. A tehetetlenül széttárt karokban lemondást érzek, mintha a mozdulat, a tekintet is azt üzenné, én vállaltam, amire képes voltam, a többi a ti dolgotok, emberek

újra változtak az arcvonásai, úgy nézett rám, mint amikor a galériában megszólított

nem engedte, hogy én fizessem az italomat

van egy harmadik pont is, amit nem említettem, ha a képekben bízunk inkább, mint a szavakban, azt mivel tudjuk bárki tudtára adni szavak nélkül, mondta

cinkosan elmosolyodott

biztos vagyok benne, hogy a kísérőszövegekbe be tudná csempészni az illúziók nélküli valóságot… a gyerekeknek… maradjon benne a szívükben

elkísért a cinkos mosolya

hazatérve megnéztem az interneten a riói Krisztus-szobrot, aztán hozzáláttam a munkámhoz. Az első kiválasztott kép Goya 1808. május harmadika című festménye. Másolatát az asztalomra helyeztem. A hatalom elleni madridi felkelők kivégzése

órákig figyeltem

néha felálltam. Vizet ittam. Visszaültem

fal előtt az áldozatok, hárman az újabb sortűzre várók lábainál már holtan, középen lobogó fehér ingben széttárt kar, a lázadás vezetője szembenéz a puskacsövekkel, mintha kiáltana a katonáknak, azok heten teljes menetfelszerelésben, szabályzat szerint kissé előredöntött felsőtest, a puskatus a jobb vállgödörbe szorítva, a bal kéz mutatóujja a ravaszon, áldozatok és parancsvégrehajtók, élet és halál együtt, melyik oldalra képzeljem magam, hogy tovább jussak, töprengtem, próbáltam elképzelni, mit érezhetnek a puskacsövekkel még szembenézők, az újabb sortűzre kész katonák, mit kiálthat feléjük a széttárt karú fehér inges, ha éreznek egyáltalán valamit a fal előtt állók a rettegésen, a katonák a tevékenységükhöz tartozó figyelmen kívül

mire képes az ember?

mi vezette a felkelőket, miért lázadtak, volt-e családjuk, tudják-e a parancsvégrehajtók, hogy milyen hatalmat szolgálnak

Napóleon a spanyol trónra ültette testvérét. Az angolok a portugálokkal csatároztak. Ütközetek a tengeren. Svédek, finnek az oroszok ellen védekeznek. Holtak. Tömegsírok. Börtönök. Száműzetések. Trónfosztások

a festményen a színek rétegeiből kevert fény a puskacsövekből sugárzott az áldozatokra, a kép a szavaknál hitelesebb, gondoltam, együtt mutatja az örök hódítókat, az örök lázadókat, az örök áldozatokat, gondoltam, nem hagyott nyugodni a kérdés, mit kiálthatott a fehér inges széttárt karú középen álló

azon az éjszakán álmomban tó partján álltam. A szelíd hullámzásban tavirózsák lángoltak, közöttük halottak, katonák, holtukban is fegyvert szorítva, arctalanul az áldozataik, egyikük fehér ingben, széttárt karral, a londoni szerkesztő a parton állt, integetett, beugrott a tavirózsák, a halottak közé, a széttárt karú fehér inges kőszobor volt, a magasba emelkedett, egyre magasabbra, megszólalt

felriadtam

be tudtam hatolni a képbe, gondoltam, s ettől megnyugodtam

még napokig dolgoztam az első fejezeten. A szöveget átküldtem a Barátomnak a kiadóba

másnap telefonált

gyere át, várlak… … …

Magvető
Könyvkiadó és kereskedelmi Kft.
www.magveto.hu
www.facebook.com/magveto
magveto.kiado@lira.hu
Felelős kiadó Dávid Anna

Felelős szerkesztő Dávid Anna
Kézirat-előkészítő Balogh Emerencia
Korrektor Hradeczky Moni
Műszaki vezető Takács Klári
Művészeti vezető Pintér József

Elektronikus verzió
eKönyv Magyarország Kft., 2023
www.ekonyv.hu
Elektronikus könyv Nagy Lajos

ISBN 978 963 144 358 5

Felhasznált betűtípusok:
Noto Serif – SIL OFL