Melanie Blake

Bűnös
nők

részlet

Budapest, 2022

A fordítás alapjául szolgáló mű:
Melanie Blake: Guilty Women

Copyright © MELANIE BLAKE, 2022
This translation of GUILTY WOMEN is published by arrangement with MELANIE BLAKE.
All rights reserved.

Borítóterv © HarperCollinsPublishers Ltd 2022
Borítófotó: Shutterstock.com

Hungarian translation © Horváth M. Zsanett, 2022
© Next21 Kiadó, 2022

ISBN 978 615 6414 31 1

Next21 Kiadó Kft., Budapest
Felelős kiadó Bárdos András és Rényi Ádám

Szerkesztette Helfrich Judit
Előkészítés Helfrich Judit
Korrektúra Takács Andrea
Elektronikus változat Ambrose Montanus

Ez a könyv neked szól, csodálatos olvasóm.

Végtelenül hálás vagyok,
hogy kedveled a „csavaros agyszüleményeimet”.

Kapaszkodj meg, és kösd be az övedet,
mert újabb rázós menet következik…

Mindenki, aki számít a Falcon Bayben – az élők, a holtak és az eltűntek

Amanda King: Ötvenes, jószívű, és nem utolsósorban tisztességes asszony, ami igazi ritkaságnak számít a show-bizniszben. A közelmúltban előléptették a világsikerű Falcon Bay sorozat showrunnerévé és producerévé egy személyben. Tehetséges, gondoskodó nő és odaadó, törődő anya, s amióta véget ért a több éve tartó, örömtelen házassága elhidegült férjével, Jake Monroe-val, új partnere, Dan, a könyvelő halmozza el a szerelmével.

Jake Monroe: A Falcon Bay előző sorozatigazgatója és showrunnere, akit a felesége, Amanda buktatott meg kolléganőivel a CITV-nél, a produkciós vállalatnál, amely a régóta futó szériát gyártja. Megkeseredett, dühös, bosszúszomjas, és feltett szándéka, hogy visszakaparintja a hálózat és a sziget irányítását. Nem látszik rajta, hogy a hatvanas éveit tapossa, ám a csábos külcsínhez visszataszító belbecs társul.

Catherine Belle: A Falcon Bay vezető színésznője. Hetvenegy éves, és káprázatos. Már a világ összes létező díját bezsebelte a sorozat híres tengerparti bártulajdonosnője, a szeretetre méltó Lucy Dean alakításáért. Ez a széria az élete, s döbbenetes tettekre volt képes, hogy megtartsa a szerepét, valamint az ezzel járó házát St. Augustine gyönyörű szigetén.

Sheena McQueen: Ötvenes, határozott alfa-nőstény. Catherine Belle ügynöke, egyben a McQueen Ügynökség vezetője. A legkarakánabb ügynök a szakmában, az összes hálózatot a markában tartja. Valaha a világsikerű Második esély című sorozat gyerekszereplője volt, egyben a szexuális ragadozó, a néhai Jeff Nichols áldozata. Szexi, markáns, és ami a legfontosabb, nem hagyja, hogy bárki kikezdjen vele. Sheena McQueennel nem ajánlatos ujjat húzni…

Chad Kane: Negyvenes pasi. Madeline gyászoló özvegye. Százkilencvenöt centi magas, izmos vállú, keménykötésű és megnyerő. Amerika délvidékéről származik, egy szélsőséges nézeteket valló baptista prédikátor sarja. Rajongva szerette a feleségét, és addig nem nyugszik, amíg nem jár a gyanús haláleset végére.

Helen Gold: A Falcon Bay castingigazgatója, aki a kezdetektől a hálózatnál dolgozik. Ez a hatvanas évei elején járó eltökélt, érzéki nő mindig is kedvelte a fiatalabb pasikat, ám a közelmúltban megakadt a szeme egy érett férfin, ami igencsak összezavarta. Helen mélységesen megveti Jake Monroe-t…

Farrah Adams: Az ötvenhez közelít. Gyerekszereplőből forgatókönyvíró lett, majd a Falcon Bay egyetlen női rendezője. Helen, Sheena, Catherine és Amanda baráti köréhez tartozik. Egész életében a szexista filmes világgal hadakozott, amely többre tartja a férfiakat, mint a nőket.

Ross Owen: Ötvenes, könyörtelen bértollnok, a Herald című pletykalap szerkesztője, rosszindulatú blogger és önjelölt szerző – egy gerinctelen féreg. Ha valami borzalmas és szerepel a neten vagy az újságban, abban többnyire benne van a keze…

Mickey Taylor: Hetvenéves. A Fonda Books könyvkiadó tulajdonosa, celebek életrajzában utazik. A bőre alatt is pénz van, ízlése viszont semmi, a tapintatot hírből sem ismeri, ugyanakkor kilométerekről kiszagolja a szaftos sztorikat rejtegető, botrányos celebeket. Egy, a közelmúltban eltűnt sztár, Honey Hunter kiadója, egyben ügynöke.

Candy Dace: A húszas éveiben járó, gátlástalanul karrierista ausztrál segédproducer; az ambíciójánál csak a melltartómérete nagyobb. Bármire hajlandó, hogy magasabbra jusson a szamárlétrán, lehetőleg tizenöt centis tűsarokban.

Tabitha Tate: A Herald riportere és a podcast műsorvezetője. Közelít a harminchoz, New Yorkból jött át Londonba, hogy innen dobbantson Hollywoodba, ahol híres akar lenni. Tűzrőlpattant, állhatatos és veszélyesen törtető.

Halott

Madeline Kane: A CITV előző tulajdonosa, a multimilliomos Chad lélegzetelállítóan szép felesége. Az immár hírhedtté vált, két hónapja élőben közvetített karácsonyi epizódban bekövetkezett halála után a férje örökölte a Falcon Bay hálózatát.

Eltűnt

Honey Hunter: Az ötvenéves, Oscar-díjas színésznő Jake Monroe egykori szeretője. Ő kapta volna a Falcon Bay sorozat főszerepét a karácsonyi, élőben közvetített epizódban, ám a tervezett visszatérés estéjén nyom nélkül eltűnt a nyilvánosság elől, és azóta senki sem látta.

Első rész

Első fejezet

Február

Minden ragyogóan feldíszített utca, épület, bár vagy étterem – sőt még a Louis Armstrong Nemzetközi Repülőtérről érkező taxi is – pontosan úgy festett, amilyennek Sheena McQueen elképzelte New Orleanst a világhírű Mardi Gras idején.

Sheena sohasem járt idelent, délen, még akkor sem, amikor húszévesen hátizsákkal körbeutazta a világot, mielőtt megalapította Londonban az időközben elhíresült McQueen Ügynökséget. Igazán káprázatos volt ez a város. A tájból kiugró varázslatos faépületek George Rodrigue híres cajun festményeire emlékeztették. Megvolt neki otthon az egyik eredeti Kék kutya, és mindig is szerette a vibrálását, ahogy szinte életre kel a mű a vásznon. Ez volt az egyetlen „házi kedvenc”, amit valaha is beengedett makulátlan otthonába, igaz, megfordult nála néhány állat az évek során. Épp megjegyezte magának, hogy később megpróbál ellátogatni a műterembe, és vásárol valami újat a gyűjteményébe, amikor eszébe jutott, miért is jött, és újra arra a hihetetlenül nehéz napra összpontosított, amely még előtte állt.

Mentségére szóljon, hogy a szórakozottság oka az volt: bizarrnak találta a döntést, amely szerint Madeline Kane temetését egy karnevál kellős közepén tartják. Ez az egész inkább egy szappanopera cselekményére emlékeztette, amelyben a sztárügyfelei szerepelnek. Valójában el sem akart jönni, de az első számú kliense, Catherine Belle is megjelenik, és hiába volt Sheena minden igyekezete, a világon semmi, még a Falcon Bay fejesei sem tudták visszatartani Catherine-t. Noha a Falcon Bay volt a sorozat, amely sztárrá tette, Catherine nem mindig követte a szabályokat. Elhatározta, hogy részt vesz az eseményen, s mivel egyedül nyilvánvalóan nem biztonságos, Sheena kiegészítette ügynöki repertoárját a gardedám szerepével.

Alig szóltak egymáshoz a kétórás hajóút alatt, amíg St. Augustine szigetéről, a Falcon Bay forgatási helyszínéről eljutottak Párizsba, ahonnan tizenhárom órát repültek Amerikába, Sheena azonban örült a kettejüket elválasztó első osztályú fülkéknek, mert enyhítették a feszült légkört, amit Catherine kendőzetlen idegessége okozott. Bejelentkeztek a lakosztályukba a Maison de la Luzban, egy fényűző boutique hotelben a francia negyed közelében, másnap reggel pedig értük jött egy limuzin, hogy elvigye őket a Delta Queen gőzöshöz, ahol csatlakoztak a Kane családhoz.

Amióta a rendőrség hivatalosan is tisztázta Catherine-t a gyanú alól sztárkollégája, Madeline halála kapcsán, Sheena remélte, hogy a barátnője makacs hallgatása – noha kellemetlen volt elviselni – végül a javukra válik. Arra volt most a legkevésbé szüksége, hogy Catherine elszólja magát, és olyasmit mondjon, amit nem kéne, amikor végre lezárták az ügyet. Ám a viselkedéséből ítélve, amely frusztrálóan kiszámíthatatlan volt egy olyan nőhöz képest, akit harminc éve ismert, Sheena egész nap mellette akart maradni. A gyászhajó fedélzetén csak akkor hagyta magára, amikor egyszer ki kellett szaladnia a mosdóba, amely legnagyobb bosszúságára a fedélzet alatt volt.

Most, ahogy a díszes, háromfedélzetű gőzhajó a Mississippi vizén siklott, Sheena gyorsan átverekedte magát a tömegen, hogy visszajusson Catherine-hez. Annyi ember gyűlt a hajóra, hogy eltartott egy ideig, mire újra elfoglalta testőri pozícióját.

Sheena még az érkezésük előtt rákeresett a Delta Queenre a Google-ön, mivel biztos volt benne, hogy a hajó már nem szállít utasokat. Igaza is volt; a Kane családnak nyilván komoly befolyása lehetett a világnak ezen a sarkán, ha a kedvükért újra vízre bocsátották ezt az öreglányt. Ha a Wikipediának hinni lehet, a Delta Queenen annak a férfinak a felesége kísértett, aki a hajót építő cég tulajdonosa volt, és amíg a jármű üzemben volt, állítólag késő éjjel gyakran hallották az asszony szellemét a hajó tágas belső tereiben. Sheenát máskor nem szokta zavarni az ilyesmi, de amikor belegondolt, hogy miért is jöttek ide, őszintén remélte, hogy az öreg Mary Becker Greene árnya ma egyedül bolyong a fedélzeten.

Catherine Belle már a harmadik pohár bort vette el a pincér tálcájáról, s noha máskor olyan finoman kortyolta az alkoholt, mint egy frissen házasodott hercegnő az első gáláján, most néhány mohó korttyal kiürítette a pohár tartalmát. Elvett egy másik poharat, majd azzal is megismételte. Hogy lehetséges, hogy még csak nyolc hét telt el azóta?, tűnődött magában, szinte kábán, ahogy az alkohol szétáradt a szervezetében. Napok óta nem evett rendesen, ezért az üres gyomor a hőséggel kombinálva felerősítette a bor hatását.

Kissé ingatagon állt, és ahogy közelebb merészkedett a csónak pereméhez, kilépett a tető védelmező árnyékából. Kegyetlenül égették a napsugarak. A sok kémiai hámlasztás miatt, amelyeken azért vett részt, hogy fiatalabbnak tűnjön hetvennél, többnyire úgy kerülte még a legcsekélyebb napfényt is, mint egy kriptában rejtőző vámpír. Ma viszont fittyet hányt erre. A ruhája rátapadt a testére, de bármennyire kényelmetlenül érezte is magát, a forróság volt a legkisebb gondja. Elkalandoztak a gondolatai a gőzhajó zajától és könnyes szemű utasaitól arra a szörnyű éjszakára, amelyiken összecsaptak Madeline Kane-nel a Falcon Bay forgatásán – és ezt az összecsapást csak egyikük élte túl.

Alig néhány méterre Madeline özvegye, Chad Kane zokogott keservesen, mellette az apja állt, az idősebb Chad, és a húga, Melissa. Catherine még sosem látott ilyen megtört férfit – pedig rengeteggel volt már dolga a való életben és a képernyőn egyaránt. Felismerte a színjátékot, és ez nem az volt: hanem elsöprő, nyers érzelem, amiért ő volt a felelős.

A bűntudat elviselhetetlen volt; felszökött a torkán, és megtöltötte a száját. Majdnem belefulladt a hallgatásba. Tudta, hogy kockázatos eljönnie a temetésre, de mint éjjeli lepkét a gyertya lángja, úgy vonzotta az esemény. Chad jajveszékelése hallatán aztán nem bírta tovább, elhatalmasodott rajta a sürgető késztetés, hogy megszabaduljon borzalmas titkától, s Chad könnyei dühbe forduljanak. Bizonytalanul elindult hát a család felé a tizenöt centis fekete tűsarkújában, hogy végre szavakba öntse az igazságot, ám ekkor Sheena ott termett mellette – időközben visszatért a mosdóból, és szándékosan útját állta.

– Fordulj vissza, most azonnal! – vetette oda neki Sheena halkan, majd a két nő eltávolodott a családtól, és félrevonultak a hajó peremére. Sheena még a legvékonyabb lenvászon kosztümben is elviselhetetlennek találta a hőséget. Úgy izzadt a párás levegőben, ahogy csak nagyon ritkán szokott. – És töröld meg a szemed! – tette hozzá, mert Catherine szögletes Prada napszemüvege alól már sötét csíkokban folyt a szemfesték.

Sheena elég jól ismerte Catherine-t ahhoz, hogy tudja, mikor fogja elveszíteni a fejét, ezt pedig nem hagyhatta – főleg most, hogy ilyen messzire jutottak. Bár szívesen nézte a leszbikus börtönpornót a selyemmel borított franciaágya kényelméből, ennél közelebb nem akart jutni a börtönhöz, és a legjobban fizető ügyfelét sem szerette volna rácsok mögött látni.

Sheena átkarolta Catherine-t, és közelebb húzta magához. Egy külső szemlélő szemében olyannak tűnhettek, mint bármelyik másik vendég – mint akiken csupán eluralkodtak az érzelmek. A két nő szótlanul pásztázta a több száz vagy talán ezernyi gyászolót, akik kijöttek a Mississippi partjára, hogy tisztelegjenek a város kedvenc aranyifjának halott felesége előtt, és a hajó lassan megállt a Tchefuncte folyón egy móló mellett, amelyen hatalmas tábla állt, szinte óriásplakát méretű: a néhai Madeline Kane nézett vissza róla a gyászolókra fényes hajjal, telt ajkakkal. Bájos arca fölött a következő felirat volt olvasható: „Soha nem feledünk.”

Sheena viszont már alig várta, hogy elfelejthessék.

Amikor a hajó kikötött, szétszéledtek a pincérek a tömegben, hogy kiosszák a hosszú szárú fehér rózsákat, amelyeket a gyásznépnek kellett a vízbe dobnia. Sheena összerezzent, amikor az egyik megszúrta az ujját, és kicsordult a vére. Rajta hagyták ugyanis a töviseket a szárakon, ami különös dolog volt, végtére is az emberek kezébe adták a virágokat. Ahogy Sheena belenyúlt a táskájába, hogy keressen egy zsebkendőt, amellyel felitathatja a vért, röpke mosoly villant fel az arcán – a tüskék talán mégis helyénvalók voltak, tekintve, hogy kinek szánták a rózsákat.

Catherine nem vett a rózsák közül; meredten nézte Chadet, aki lassan és komoran lépkedett, férfias kezében az aranyozott urnával. Amikor odaért a mólóhoz, amely körülbelül három és fél méteren nyúlt a víz fölé, megállt Madeline arcképe alatt, és szorosan a melléhez ölelte az urnát, miközben végigfolytak a könnyek jóképű arcán. Úgy üvöltött, mint egy megsebzett vad. Széles válla reszketett, s a húga, Melissa odaszaladt hozzá, és átkarolta a derekát.

Catherine nem bírta tovább nézni, behunyta a szemét a napszemüvege mögött, és egy nyelvtörővel próbálta elnyomni a hangokat, amit gyakran ismételgetett a forgatások előtt. Sheena, aki még mindig zsebkendőt szorított sérült ujjához, megbűvölve nézte Chadet. A férfi Melissa segítségével végre úrrá lett a sírógörcsén. Lassan elfordult a felesége képétől, s szembenézett az utasokkal és a parton nézelődőkkel.

– Annyi mindent kell elmondanom, de nem tudom, hogy sikerül-e a végére jutnom – kezdte, és a máskor bársonyosan mély déli akcentusa erőltetetten, szinte magasan csengett a szavaiban rejlő fájdalomtól és gyötrelemtől. – Ugyanitt, ahol most állunk, Madeline igent mondott nekem, amikor feleségül kértem – nyögte ki, majd mély levegőt vett, és visszanyerte a hangját annyira, hogy képes legyen folytatni. – Talán óriásnak tűnhetek – mondta, egyértelműen kétméteres magasságára és lenyűgöző testalkatára utalva, amely még Sheenát is, aki huszonöt éve nem feküdt le férfival, kíváncsivá tette, vajon mi lapulhat a fekete öltöny alatt –, ám kettőnk közül a feleségemé volt az igazi erő. Ő volt a támaszom, a mindenem, a hercegnőm. – Catherine nyelvtörője nem működött, mert Chad szavai így is beszivárogtak a fülébe. Nem tehetett mást, kénytelen volt beengedni Chad fájdalmát. Belekarolt Sheenába, és a férfira emelte a tekintetét. – Tisztában vagyok vele, mennyire szerettétek Madeline-t – folytatta Chad. Sheena észrevette, hogy a távolabbi sarokban az idősebb Chadet nem hatja meg különösebben a fia vagy a lánya gyásza, amit érdekesnek talált. – És tudjátok, mennyire imádta a városunkat – folytatta Chad. – Egyszer azt mondta nekem, hogy úgy érzi, újjászületett New Orleansban és az oldalamon. Ha csak belegondolok, hogy már hazavártuk, amikor elragadta tőlünk a sors! – Ismét felpillantott Madeline arcára, amely úgy ragyogott, mint egy filmsztár a premieren, majd megemelte előtte az urnát. – Örökké bennünk fogsz élni – mondta, és a folyóparton összegyűlt tömeghez fordult, amely olyan tapsviharba kezdett, hogy hamarosan fülsiketítővé erősödött a hang, ahogy Chad elkezdte lecsavarni az urna fedelét. – Örökké zubogó folyónkban élsz tovább, kedvesem – mondta Chad halkan, és a móló végéhez ment, majd kiszórta Madeline hamvait a több száz liliomra, amelyek szív alakba rendezve úsztak a folyó vizén. Melissa ismét odalépett mellé, és aggódó pillantást vetett a fivérére, mint aki attól fél, hogy követi a hamvakat a vízbe. Chad azonban hátralépett, és összeszedte magát. – Holnap teljes gőzzel fog zajlani a fesztivál, és tudjátok, hogy mennyire rajongott a feleségem a sajátos hagyományainkért, ezért bármennyire fáj is a szívem, arra kérlek benneteket, hogy idén odaadóbban ünnepeljetek, mint valaha. Így adózzatok a legcsodálatosabb nő emlékének, akit valaha szerencsém volt ismerni… A mi Mardi Gras-királynőnknek. – Újabb tapsvihar követte a szavait. Sheena megszorította Catherine karját, és némán figyelték, ahogy Chad pezsgőspoharat ragad, és megemeli a felesége képmása előtt. – Hölgyeim és uraim, emeljék poharukat, és köszöntsék városuk első asszonyát, az én drágaságomat! – szólt, s a kép felé billentette a poharat. – Számolom a napokat, amíg újra együtt lehetünk. Örökké szeretni foglak. – Elcsuklott a hangja, és Melissa vette át a szót.

– Madeline-re! – mondta. A hajón összegyűlt gyásznép az elhunyt nevét skandálta, és újabb tapsvihar tört ki a tömegben. Az idősebb Chad nem emelte olyan magasra a poharát, mint a többi jelenlévő.

– Jól van, indulunk – közölte Sheena egy hasbeszélő ügyességével. Alig mozogtak az ajkai, ahogy diszkréten elvezette Catherine-t a zsúfolt fedélzetről a kikötői rámpa felé.

Csendben elindultak a hídon, és már csak pár méterre volt a kiút, amikor a semmiből kilépett eléjük Chad apja.

– Hölgyeim – szólt dallamos louisianai akcentusával, ami úgy hangzott, mintha egyenesen A vágy villamosából szólna ki. – Ha már ilyen messzire eljöttek, szeretném, ha ma este velünk vacsoráznának. A körülmények ellenére úgy kívánja az illem, hogy felajánljam a vendégszeretetünket.

– Igazán kedves öntől, Mr. Kane – válaszolta Sheena a tőle telhető legnagyobb nyugalommal. Még mindig azon csodálkozott, hogy a férfinak sikerült velük egy időben a hajó kijáratához érnie, holott a gyászoló fia mellett lett volna a helye. Az sem kerülte el a figyelmét, hogy az utasok most őt nézték, és nem a fiát; New Orleans legnagyobb evangélikus egyházának a lelkészeként és prédikátoraként nyilván ismert figura volt ezen a vidéken. – De holnap sajnos korán indul a gépünk, mert Catherine-nek vissza kell érnie a forgatásra – magyarázta. Chadre mutatott, aki újra elsírta magát, és halkabban folytatta: – Nem szeretnénk zavarni. Bizonyára szükségük van egy kis családi gyászidőre. Csak azért jöttünk, hogy lerójuk a tiszteletünket.

Catherine egyetértően bólogatott.

– Badarság! – legyintett az idősebb Chad, és elengedte a füle mellett Sheena célozgatásait a fia állapotára. Megérintette Catherine kezét. – A Kane Alapítvány, amely most már természetesen Madeline részvényeit is birtokolja abban a produkciós vállalatban, amelynél az ön fenséges Belle kisasszonya olyan csodálatos munkát végez, hivatalosan is ragaszkodik hozzá. – Félreérthetetlen elismeréssel legeltette a szemét Catherine alakján, majd Sheenához fordult, kevesebb csodálattal. – Ma este nyolckor elmegy önökért egy autó; az embereim pedig átszervezik későbbre a repülőútjukat, természetesen az alapítvány költségére. – Valamivel közelebb hajolt Catherine-hez, míg Sheena igyekezett megőrizni a hidegvérét. – Mivel jómagam is ismert vagyok, megértem, hogy egy olyan sztár, mint kegyed, kerülni szeretné a nyilvános virrasztást, hogy ne zaklassák – folytatta, és még inkább odahúzódott hozzá. – Ezért megígérhetem, hogy a házban csak a mi családunk lesz jelen, és persze Urunk, Istenünk, aki mindenhol ott van. Biztos vagyok benne, hogy őt is lenyűgözte a kedvessége, amellyel eljött idáig, ahogyan minket is. – Végül gyengéden megszorította Catherine kezét, majd hátralépett, amikor a nők távozni készültek. – Este találkozunk! – szólt még utánuk, ahogy Sheena és Catherine letipegtek a hídon a napsütésbe.

– Jaj nekem! Képtelen vagyok elmenni! – sziszegte Catherine, amíg a várakozó limuzinok felé indultak, ahol már kinyitotta nekik az ajtót egy sofőr. – Ha a vallással traktál, én kiakadok, tudom, hogy kiakadok. Nem tudom, meddig bírom még elviselni.

Amint beszálltak a kocsiba, Catherine zokogni kezdett, majdnem olyan hangosan, mint Chad. A jóképű fiatal sofőr aggódva pillantott rá a tükörből.

– Érzelmes napunk volt – magyarázta Sheena nyugodtan. – A Maison de la Luzba, kérem. – Aztán, mintha csak megvigasztalná a barátnőjét, közelebb hajolt Catherine-hez, és a fülébe súgta: – Ne szólj egy szót se, amíg vissza nem érünk a szállodába!

Tartalom

Mindenki, aki számít a Falcon Bayben – az élők, a holtak és az eltűntek

Első rész

Első fejezet

Második fejezet

Harmadik fejezet

Negyedik fejezet

Ötödik fejezet

Hatodik fejezet

Hetedik fejezet

Nyolcadik fejezet

Kilencedik fejezet

Tizedik fejezet

Második rész

Tizenegyedik fejezet

Tizenkettedik fejezet

Tizenharmadik fejezet

Tizennegyedik fejezet

Tizenötödik fejezet

Tizenhatodik fejezet

Tizenhetedik fejezet

Tizennyolcadik fejezet

Tizenkilencedik fejezet

Harmadik rész

Huszadik fejezet

Huszonegyedik fejezet

Huszonkettedik fejezet

Huszonharmadik fejezet

Huszonnegyedik fejezet

Huszonötödik fejezet

Huszonhatodik fejezet

Huszonhetedik fejezet

Huszonnyolcadik fejezet

Negyedik rész – A vége?

Huszonkilencedik fejezet

Harmincadik fejezet

Harmincegyedik fejezet

Harminckettedik fejezet

Harmincharmadik fejezet

Harmincnegyedik fejezet

Harmincötödik fejezet

Harminchatodik fejezet

Harminchetedik fejezet

Köszönetnyilvánítás

Forgalmazza:
eKönyv Magyarország Kft.
www.ekonyv.hu

Felhasznált betűtípusok
EB Garamond – SIL Open Font License
Jost – SIL Open Font License
Noto Serif – Apache License 2.0
Poppins – SIL Open Font License