A fény embere

Bedő Éva

A Fény embere

Második könyv

A Hit

Lejegyezte Bedő Éva

Copyright © 2026 Bedő Éva

Minden jog fenntartva.

A mű bármely részének másolása, sokszorosítása, terjesztése vagy elektronikus tárolása a szerző előzetes írásbeli engedélye nélkül tilos, kivéve a jogszabályban megengedett rövid idézeteket.

A Fény embere – Második könyv: A Hit

Lejegyezte Bedő Éva

1. Mi a Hit, és mi nem az

Új könyvet kezdünk ma. Az elsőben a Szeretetről beszéltünk, és amint azt már ott is elmondtam, minden ebből az egy dologból ered. De van egy másik szó, ami az első könyvben is már sokszor felbukkant, és most eljött az ideje, hogy önálló könyvet szenteljünk neki. A Hitről szeretnék beszélni veletek, mélyebben, mint eddig bármikor.

Mielőtt belekezdenénk, tisztázzunk valamit, amit sokan összekevernek. Mi a Hit, és mi nem az?

Ezt már érintettük az első könyvben is.

Igen, érintettük, de most szeretnék igazán alaposan beleásni magunkat, mert ez az az alap, amire ez az egész könyv épül. Ha ezt nem értitek meg jól, a többi fejezet nem fog úgy megszólalni bennetek, ahogy kellene.

Tehát: a Hit nem a vallás. Ezt már mondtam, de hadd fejtsem ki jobban. A vallás egy keret. Egy forma, amit emberek alkottak, hogy megéljék, kifejezzék, megőrizzék a Hitüket. Vannak benne szertartások, szabályok, épületek, könyvek, vezetők. Ezek mind fontosak lehetnek, ezek mind segíthetnek, de önmagukban nem Hitek. Lehet valaki nagyon vallásos, és mégis üres belül. És lehet valaki, aki soha nem lépett be templomba, mecsetbe, zsinagógába, és mégis olyan mély Hite van, ami mindent átjár benne.

Akkor mi a Hit valójában?

A Hit egy belső bizonyosság. Nem azt jelenti, hogy bizonyítékod van mindenre. Ha bizonyítékod lenne, az már nem Hit lenne, hanem tudás. A Hit azt jelenti, hogy anélkül is tudod, érzed, hogy van egy Erő, ami nálad nagyobb, ami szeret téged, ami vezet téged, még akkor is, ha éppen nem látod a bizonyítékát. A Hit egy kapcsolat. Nem egy tétel, amit elfogadsz, hanem egy élő szál, ami összeköt Téged azzal az Erővel, amiről már annyit beszéltem.

Sokan azt mondják, hogy a Hit gyengeség, hogy csak azoknak van szükségük rá, akik nem tudják egyedül megoldani az életüket.

Ez egy nagy tévedés, és sajnos nagyon elterjedt a mai világban. A Hit nem gyengeség. A Hit a legnagyobb erő, amit egy ember birtokolhat. Gondolj bele: aki Hit nélkül él, annak minden nehézség végzetesnek tűnik, mert nincs mibe kapaszkodnia, amikor a saját ereje elfogy. Aki Hittel él, az tudja, hogy még akkor is, ha az ő ereje elfogyott, van egy nagyobb Erő, ami átveszi a terhet. Ez nem gyengeség. Ez bölcsesség.

Van különbség a Hit és a bizalom között?

Jó kérdés. A kettő szorosan összefügg, de nem ugyanaz. A bizalom valaki felé, valami felé irányul, amit ismersz, amivel már volt tapasztalatod. A Hit ennél mélyebb, mert olyasmi felé is irányulhat, amit még nem tapasztaltál meg közvetlenül. De igaz, hogy minél inkább megéled a Hitedet, annál inkább bizalommá is válik, mert egyre több tapasztalatod lesz arról, hogy amiben hiszel, az valóban ott van, valóban működik.

Sokan azt kérdezik, honnan tudják, hogy valóban van Hitük, vagy csak azt hiszik, hogy van.

Ez egy nagyon őszinte kérdés. Íme egy egyszerű próba: nézd meg, mi történik benned, amikor minden összeomlik körülötted. Amikor elveszíted a munkádat, amikor beteg leszel, amikor valaki, akit szeretsz, elhagy téged. Ha ilyenkor teljesen kétségbeesel, ha úgy érzed, nincs semmi, ami megtartana, akkor még dolgoznod kell a Hiteden. Ha viszont még a legnagyobb fájdalom közepén is érzel egy halvány fényt, egy bizonyosságot, hogy ez nem a vég, hogy van értelme, hogy nem vagy egyedül, az a jele annak, hogy a Hited már gyökeret vert benned.

Fontos, hogy megértsétek: a Hit nem azt jelenti, hogy soha nem kételkedtek. Erről majd egy külön fejezetben beszélünk részletesen, mert ez egy nagyon fontos téma. De annyit már most elmondok: a kétely nem a Hit ellensége. A kétely sokszor a Hit fejlődésének egy állomása. Aki soha nem kételkedett, annak a Hite még nem lett igazán próbára téve, és egy próba nélküli Hit olyan, mint egy gyökér nélküli fa: szépnek látszik, amíg nem jön a vihar.

Elmondok egy történetet.

Volt egy fiatal hajós, aki apjától tanulta a tengeri mesterséget. Az apja mindig azt mondta neki: bízz a csillagokban, mert azok soha nem hazudnak, még akkor is vezetnek, amikor a köd eltakarja a partot. A fiú fiatalon még nem értette ezt igazán, csak elismételte, mint egy leckét.

Egy éjjel, amikor egyedül vitorlázott, hatalmas vihar tört ki, és sűrű köd ereszkedett a tengerre. A fiú nem látta sem a partot, sem a csillagokat, és teljesen elveszettnek érezte magát. Pánikba esett, azt hitte, elvész. De aztán eszébe jutott az apja szava, és bár nem látta a csillagokat, elkezdett úgy hajózni, mintha ott lennének, bízva abban az irányban, amit korábban tanult, bízva abban, hogy a köd el fog oszlani.

Órákig hajózott így, csak a belső bizonyosságára támaszkodva, mert semmi mást nem tudott a bizonyosságán kívül. Amikor hajnalban a köd végre felszállt, a fiú megpillantotta a partot, alig néhány száz méterre onnan, ahol elindult. A csillagok, amikre nem is támaszkodhatott, valahogy mégis vezették, mert a belé plántált tudás, a belé plántált Hit átvitte a legsötétebb órákon.

Ez a fiú később elmondta, hogy attól az éjszakától kezdve értette meg igazán, mit jelent a Hit. Nem azt, hogy mindig látod az utat. Hanem azt, hogy akkor is haladsz a helyes irányba, amikor nem látod, mert a szívedben tudod, hogy az az irány létezik, még ha a szemed nem is látja.