A fordítás az alábbi mű alapján készült:

Clare Mackintosh: A Game of Lies, 2023

Fordította
LAIK ESZTER

A szerzőtől az Álomgyár Kiadó gondozásában megjelent:

Látlak, 2021

Húsz óra a halálig, 2021

Amikor minden véget ér, 2021

Nyugodj békében, 2022

Az utolsó meghívás (Morgan nyomozó 1.), 2022

Copyright © Clare Mackintosh Ltd, 2023

The moral right of the author has been asserted.

Hungarian translation © Laik Eszter, 2024

Hungarian edition © Álomgyár Kiadó

Minden jog fenntartva!

Borítóterv: Sebes Miklós, Faniszló Ádám

A fedél Koppányi Lilla munkája.

Szerkesztette: Kónya Orsolya

Korrektúra: Valentin Kristóf

Tördelés: NovaBook

Álomgyár Kiadó, Budapest, 2024

Felelős kiadó: Nagypál Viktor

Elérhetőségeink: +36 1 770 7890

admin@alomgyar.hu • www.alomgyar.hu

www.facebook.com/alomgyar

instagram.com/alomgyarkiado

Elektronikus változat
Békyné Kiss Adrien

ISBN 978-963-5708-32-1

Sarah Claytonnek, Lynda Tunnicliffe-nek és Huw McKeenek

KÖZLEMÉNY

A tragikus események miatt a Leleplezés ma esti epizódját nem közvetítjük. A forgatást ezzel befejeztük, de a még jelen lévő játékosok és a stábtagok minden segítséget megkapnak. Az ügy a továbbiakban a rendőrség hatáskörébe tartozik, jelenleg több információval nem szolgálhatunk.

Young Produkciós Iroda

ELSŐ RÉSZ

EGY

HÉTFŐ

Ffion Morgan beosztott nyomozó

A szag savanyú és édes is egyszerre, akár egy rothadó gyümölcsé. Ffion a száján keresztül szedi a levegőt, de a bűz olyan átható, hogy szinte harapni lehet.

– Te voltál az? – Alun Whitaker fel sem néz a papírjaiból beszéd közben. Túlságosan hiú ahhoz, hogy feltegye a szemüvegét, így a szeme sarkában mély barázdák képződnek, ahogy hunyorogva nézi a fájlt.

– Nem, rohadtul nem! – Ffion bezárja a tanúvallomást, amit olvas, és megnyitja a Rightmove-ot. Megnyugvásra van szüksége, amit kizárólag ötpercnyi ingatlanpornó-nézegetéstől remélhet.

– A nőknek nem szokásuk nyilvánosan fingani. – Alun átnéz az íróasztalok fölött, és felemeli a hangját. – Fogadok, hogy Georgina nem csinálja.

Georgina megvonja a vállát, és a zajszűrő fejhallgatóra mutat, amely rövidre vágott, sötét haján díszeleg. Csak egy podcast, válaszolja mindig, ha valaki kérdezi. Ffion régóta gyanítja, hogy Georgina az égvilágon semmit nem hallgat – túlságosan gyorsan mond igent a panedre, ahogy a walesiek a teát hívják, amikor felforr a víz –, csak épp megválogatja, hogy mit hajlandó meghallani.

– Nem tudnék olyan nővel járni, aki fingik – jegyzi meg Alun. Mintha rajta múlna az ilyesmi. Alun utolsó kirándulása a randizás világába egy lenyomozhatatlan számlára történt banki átutalással végződött, valamint egy számítógépes vírus megjelenésével, amely e-mailben szétküldte a tíz legfrissebb felvételt Alun fotóalbumából, és amelyek közül háromtól Ffionnak az egekbe szökött a vérnyomása.

– Az ilyesmi tipikus férfiszokás – teszi hozzá Alun. – Nem nőies dolog.

Ffion fontolgatja, hogy kiprésel magából egyet, már csak ellenkezésből is.

A férfi megpördül a székével, és szembefordul vele. Hosszú, vékony lába van, és ahogy a kezét a térdén pihenteti, mint most is, Ffiont valami rovarra emlékezteti. – Nem tudod, hol van a Proctor-féle súlyos testi sértési ügy anyaga? Nem találom a központi meghajtón.

– Mert a laptopomon van.

– A saját laptopodon? – Alun felhúzza a szemöldökét, és összefonja a karját. Ffion azon töpreng, hogy a tücsök dörgöli-e össze a lábait vagy a szöcske. – Egyből a közös meghajtóra kell elmentened.

Ffion nem tudja, milyen hangot adna ki, ha Alun összedörzsölné a karjait, de az biztos, hogy baromi idegesítő lenne. Ffion gondterhelten mered a monitorra, mintha egy bonyolult képletet próbálna megoldani, pedig épp újabb tíz mérfölddel terjesztette ki a keresési feltételeket a Rightmove-on.

– Majd felteszem a megosztóra, ha elkészült.

– Képzeld el, ha az összes fájlom a személyes laptopomon lenne. Mit tennél, ha elütne engem egy busz?

– Bulit rendeznék? – Ffion ráklikkel egy két hálószobás lakásra, öt mérföldnyire Cwm Coedtől. Jelenlegi bérelt házikója tökéletes – és áldott felszabadulás az anyjával és Serennel otthon töltött év után –, de a tulajdonos most vissza akarja kérni. Sajnálom, Ffion, de kétszer ennyit kaphatok érte, ha turistáknak adom ki, és nehéz időket élünk…

Mi a franc… – gondolta Ffion, amikor másik lakást kezdett keresgélni, és ráébredt, hogy az árak egy év alatt gyakorlatilag megduplázódtak. A falun kívül lakni azt jelentené, hogy nem lehet egyszerűen hazasétálni a kocsmából egy zárás utáni buliból vagy beugrani Cerihez egy kávéra. Viszont jó lenne úgy eljárni otthonról, hogy az anyja nem szerez tudomást minden lépéséről a helybéliektől. A te Ffionod nagyon fáradtnak látszik… nem őt láttam az orvosnál a múlt héten? El is gondolkodtam, nem terhes-e…

Ez a lakás viszont eszményinek látszik. Vadonatúj, megfizethető – de csak hatvan éven felülieknek.

– A fenébe! – Ffion máshova klikkel a folyóra néző erkélyes hálószobáról. Elfintorodik, ahogy a rémes szag újult erővel utat talál az orrához.

– És ha téged üt el egy busz, nem fogjuk tudni, hogy áll az ügy! – Alun nem száll le a témáról. – Döntő bizonyítékok mehetnek veszendőbe.

– Majd ha őrmester leszel – vág vissza Ffion –, akkor megmondhatod nekem, mit tegyek. Addig viszont dugulj el. Nem vagy a főnököm.

– Milyen igaz! – harsan fel egy vidám hang az ajtóból. – Az én vagyok.

Malik felügyelő határozottan jókedvű. Még amikor lehord valakit – amiben Ffionnak több ízben volt már része –, akkor is kicseng a szavai mögül valami kedvesen atyáskodó hang, mintha a letolás címzettjét almalopáson kapta volna, nem pedig azon, hogy rendőrségi furgonnal szállít haza egy kanapét az IKEA-ból.

Malik lép egyet, aztán beleszagol a levegőbe.

– Mintha itt valaki elhalálozott volna.

– Ffion az – vágja rá Alun.

– Borzasztó! Nyissanak már ablakot! – A felügyelő kedvenc mellényét viseli – sakktáblaminta, egy éppen zajló játszmával. Ffion úgy képzeli, valami tudatalatti üzenetet közvetít a matt vagy a patt vagy az az akármi ott a mellény legfelső gombjánál.

Georgina már talpra is ugrik, hogy eleget tegyen a felügyelő parancsának. Ffion összehúzza a szemét. Ezt, ugyebár, kiválóan meghallotta… Georgina Kent az a típus, aki a főnökök szerint szorgalmas, Ffion viszont buzgómócsingnak tartja. Elsőnek érkezik, utolsóként távozik, és a társasági meghívásokat úgy kezeli, mint egy elutasításra beprogramozott robotgép. Sem Georgina, sem Ffion nem sminkeli magát, Ffion viszont úgy képzeli, Georgina részéről ez tudatos döntés, nem pedig – mint Ffion esetében – azért van így, mert fütyül az egészre. Georgina kreolos bőre öt perc alatt lebarnul, Ffion ábrázata viszont olyan fehér, mint a zsírszegény tej.

Malik feltart egy nyomtatott lapot.

– Szükségem van valakire, aki megnéz valami csontokat Cwm Coedben. Sértődött egyén is lehet.

– Úgy hangzik, mint valaki, akit ismerek – vigyorog Ffionra Alun. Ffion hozzá akar vágni valamit, ám ekkor az iroda felé eső sarkából szellentés hangja pukkan.

Malik Ffionra bámul.

– Ez az, amire gondolok?

Ffion felemelt kézzel hárítja el magától a felelősséget.

– Ez történik, amikor elvárja, hogy mindennap bejöjjek az irodába.

– Azt akarja mondani, hogy én tehetek erről a bűzről?

Ffion korábban abszolúte boldogan dolgozott saját Cwm Coed-i aprócska szobájából, vagy írta a jelentéseket kocsijában a tó partján, és olyan ritkán jelent meg a munkahelyén, ahogy azt csak büntetlenül megtehette. Tizenhét hónappal ezelőtt a tóparti luxus-üdülőtelepen, A Parton folytatott gyilkossági nyomozás alaposan Cwm Coedre irányította a figyelmet – és Ffionra. A legutóbbi értékelés, miszerint nem csapatjátékos; nem tiszteli a tekintélyt, ötvenperces ingázást eredményezett számára Bryndare-be, és egy olyan ráncot a homlokára, amelyet még botoxszal sem lehetne eltüntetni.

– Ffion, sajnálom, hogy nekem kell közölnöm a rossz hírt, de pontosan azért kapja a fizetését, hogy bejárjon a munkahelyére. – Malik átvág az irodán. – Ehhez pedig holtbiztosan nem kap zöld utat. – Megragadja Ffion székét, hátragurítja, mire feltárul egy nagy, szőrös kupac Ffion íróasztala alatt.

Dave-et kutyának nevezni leegyszerűsítés volna. A Prozac-generáció neurózisaitól szenvedő jószág összerezzen a hangos zajoktól, ugat, ha sokáig csend van, és csak akkor igazán boldog, ha Ffion lábához dörgölőzhet, vagy – ideális esetben – rá is fekhet. Mivel Dave a magasságát tekintve akkora, mint egy ülő felnőtt, ez különös kihívást jelent a közlekedési lámpáknál, amikor a rövid megállást úgy értelmezi, hogy vége az utazásnak, és Ffion ölébe mászhat, mint egy negyvenkilós macska.

– Hányszor megmondtam már?

Ffion nem tudja, Malik Dave-hez beszél-e, de ekkor a felügyelő hozzá fordul, és ő rájön, hogy a főnöke válaszra vár. Dave a farkával lassú tempóban csapdossa a szőnyeget.

– Legalább hatszor – szól közbe Alun.

Seggfej.

– Nem hagyhatom otthon. Vonyít. A szomszédok panaszkodtak.

– Akkor szerezzen egy kutyasétáltatót. Hagyja az anyjánál. Írassa be a nyavalyás cirkuszba. Nem érdekel, Ffion, de ne hozza be az irodába!

Dave előkászálódik az íróasztal alól, Ffion pedig megragadja a nyakörvét.

– És ha ő az érzelmi támogató kutyám? Bizonyított tény, hogy az állatok megszabadítanak a stressztől.

– Az egyetlen dolog, ami itt megszabadul valamitől, az a kutya bélrendszere. Vigye haza! Most azonnal!

Ffion kelletlenül feláll.

– Akkor akár elmehetek, és megnézhetem azokat a csontokat. Úgyis arrafelé megyek.

– Ó, nem! – fenyegeti meg a mutatóujjával Malik. – Nem hagyom, hogy egyedül ügyködjön az otthoni terepen, ahol senki nem tudja szemmel tartani. Vagy Aluné, vagy Georgináé a feladat. – Malik feléjük fordul. – Valami tévés valóságshow-t forgatnak a hegyen Cwm Coed mellett.

– A Leleplezést. – Ffion felveszi a kabátját. Május van, de itt Észak-Walesben ez azt jelenti, hogy gyakorlatilag még tart a tél.

– Nem hallottam róla – mondja Georgina. – Sajnálom, főnök.

– Bárcsak én is ezt mondhatnám. – Malik fintorog. – Rémesen hangzik. Hét „átlagos férfi és nő”, ahogy az előzetes állítja, de melyik átlagos ember szeretné, hogy lefilmezzék, ahogy halszemet és bikaherét eszik?

– Azt hiszem, a Celeb vagyokra gondol, uram. – Alun kissé émelyegni látszik.

– Akárhogy is, a producer ma reggel jelentette be a csontokat, és…

– A Leleplezés-táborban találták őket vagy a tanyaházban, a személyzet szállásán? – érdeklődik Ffion. – A ház hozzánk tartozik, de a tábor a cheshire-i határ túloldalán van.

– Nem tudom, hol. – Malik elhallgat. – Honnan tud erről ilyen sokat?

– Ismerem az egyik résztvevőt. Ceri Jones. Ő a postás Cwm Coedben. – Ffion kikapcsolja a számítógépét. – Akkor viszlát holnap.

– Holnap? Ffion, még csak három…

– Semmi értelme visszajönni, csak hogy megint hazamenjek, nem igaz? Az utolsó két órát távmunkában végzem el – mosolyog kajánul Ffion. – Ja, és a navigációt használva senki ne hagyatkozzon a SatNavra a tanyát illetően – az egy mezőre irányítja az embert. Rá kell hajtani az egysávos útra Felingwm Isaf után, és jobbra fordulni a nagy tölgyfánál.

– Velin-goom Ee-sav – ismétli meg vontatottan Malik. Bár papíron a felügyelő teljesítette megkövetelt minimális walesi nyelvtudást, melynek segítségével átigazolt a surrey-i rendőrségtől Észak-Walesbe, de a gyakorlatban továbbra is birkózik a kiejtéssel. Felsóhajt, mintha fájdalmat okozna neki, amit mondani készül. Ffion felé nyújtja a papírlapot, de néhány másodpercig akkor sem ereszti, amikor Ffion már átvenné tőle. – Ne fecsérelje az időt.

– Persze hogy nem, uram.

– És vigyen magával valakit.

– Őszintén szólva, főnök, jobban tudok dolgozni egye…

– Vagy együtt dolgozik valakivel, vagy nem megy. Ilyen egyszerű.

Ffion először Alunra pillant, aztán Georginára. Egyikük sem látszik túl lelkesnek a lehetőségtől, hogy egy csapatban legyenek vele.

– Ez aztán a kemény próbatétel – motyogja.

Alun kuncog.

– Nekem van egy kemény…

– Georgina – jelenti ki határozottan Ffion.

Malik haragosan méregeti Alunt.

– Nem a nyolcvanas években vagyunk, Alun! Az ilyen gusztustalan megjegyzések oda valók!

– Elnézést, uram, többet nem fordul elő. – Alun arca lángol, és Ffion elfojt egy horkantást.

– Kész vagy? – Georgina ott áll, karján a kabátjával, mintha Ffionra kellene várnia.

– Születésem óta. – Ffion kinyitja az ajtót. – Gyerünk, Dave.

KETTŐ

HÉTFŐ

Ffion

A beosztott nyomozó Triumph Stag sportkocsija a motoroknak fenntartott területen parkol. Ffion hat mély szippantással végez a maga sodorta cigarettával, miközben átszelik a hátsó udvart, aztán odanyújtja Dave pórázát Georginának.

Georgina bizalmatlanul méregeti a kutyát.

– Nem ülhetne hátul?

– Ott rosszul lesz. Nálad nem lesz semmi baja.

– Nem is miatta aggódom. – Georgina fürgén bepattan az anyósülésre, és úgy tartja a pórázt, mintha az bármikor felrobbanhatna a kezében. Dave befészkeli magát a lábhelyre, a feje kis híján egy vonalban van Georgináéval. Ffion lófarokba rendezi a haját. Ma reggel, Alun újabb „vicces” beszólása után olyan erővel szorította össze a haját, hogy a gumi elszakadt, vörös sörénye pedig ott maradt zilált csomókban, amelyeket csak udvariasságból lehetne tincseknek nevezni.

Ffion lehúz egy tartalék hajgumit a sok közül, amelyeket a Triumph sebváltóján tart. Abból a pénzből vette a kocsit, amit az apja hagyott rá, és azóta tízszer annyit költött rá, hogy üzemben tarthassa ezt a rozsdahalmazt.

– Van ennek érvényes forgalmija? – méregeti Georgina a vezető melletti ülés ajtajába ékelt – Ffion szerint zseniális – kartonpapír-darabot, nehogy az ablak magától kinyíljon.

– Történetesen a múlt hónapban volt szervizben – válaszol Ffion, nem említve a tényt, hogy Trefor Garej megmondta, ez egy átkozottul veszélyes járgány, és csak azért engedi, hogy Ffion továbbra is vezesse, mert az unokahúga Ffion apja unokaöccsének a felesége, aki leüvöltené a fejét, ha kellemetlenkedne a kocsi miatt.

A Bryndare-től a Pen y Ddraig, azaz a Sárkányfej-hegy túloldala felé vezető út keskeny és kanyargós, az anyósülés felől jókora meredéllyel. Georgina meg sem rezzen. Jobban lefoglalja, hogy Dave-et – akinek a kocsi mozgásától eleredt a nyála – a lábhelyen tartsa. Minden erőfeszítése ellenére mire megközelítik Cwm Coedet, a kutya ott tornyosul Georgina ölében, a feje Ffion vállát súrolja. Néhány percenként gyászos nyüszítés járul a kocsi ősrégi motorjának zajához, és Dave a mancsával megütögeti Ffion combját, mintha a nő elfelejtette volna, hogy ő is ott van. Megfeledkezni Dave-ről… kizárt dolog!

Ffion egy ritka gyenge pillanatában vette magához a kutyát, amikor gyújtogatásügyben felkeresett egy menhelyet, ahol Dave már éveket letöltött életfogytiglaninak tűnő ítéletéből. A jövő héten elaltatják, sóhajtott Ffionnak a menhely egyik önkéntese. Annyira szomorú – tele van szeretettel. Látták, hogy Ffiont csőbe lehet húzni, árulta el később Huw. Azt állítják, hogy az összes kutya halálsoron van, te hülye. Van rá húsz fontjuk, hogy a végén úgyis visszaviszed hozzájuk.

Nem a húsz fontról van szó, gondolja Ffion gyászosan, miközben letörli a nyálat a válláról, hanem az elvről. Akárhogy bánja is meggondolatlan döntését, hogy befogadta Dave-et, szóba sem jöhet, hogy elveszítsen egy fogadást a volt férje javára. Különben is, Ffion biztos benne, hogy Dave a rossz leheletet és a bélgázokat más érdemekkel ellensúlyozza. Csak ő még nem találta meg őket.

Az ég vibrálóan kék, de a hegy körül párafelhőkötegek függenek. Elhomályosítják az országút két szélét, de Ffion úgy ismeri a felbukkanó kanyarokat, mint a saját tenyerét. Messze alattuk a völgyben kígyózik a Llyn Drych. A tó néhány helyen olyan keskeny, mint egy folyó; Ffion gyerekkorában azzal töltötte a nyarakat, hogy egyik partjáról átúszott a másikra. Középen meg-megállt, taposta a vizet az Anglia és Wales közötti láthatatlan határvonalon, és – ha csak egy pillanatra is – úgy érezte, egyikhez sem tartozik. A Felingwm Isaf-i falucska, amely angolul nagyjából annyit tesz: Alsómalom-völgy, a Llyn Drych, vagy ahogy a betelepülők nevezik, a Tükör-tó északi csúcsánál fekszik. Ffion lassít, keresi a keresztutat, amely elvezeti őket a Carreg Plashoz, a tanyaházhoz, amelyet pillanatnyilag a Leleplezés stábja használ. Az egysávos út meredeken kapaszkodik felfelé, és Ffion reméli, hogy nem jön szembe senki; Trefor Garej elejtett pár keresetlen szót a fékek állapotáról.

– Miről is szól ez a Leleplezés? – érdeklődik Georgina.

Ffion kikerül egy birkát, amely a meleg aszfalton pihen.

– Nem nézel tévét? Ötpercenként adják a hirdetését.

– Igazából csak az online csatornákat nézem. Soha nincs egy rendes műsor a hagyományos tévében.

Ffion ezzel nem ért egyet. Szóvá is tenné, ha venné a fáradságot, de képtelen rá. A hagyományos tévé (vagy ahogy Ffion nevezi, a „rendes” tévé) nosztalgiázásra való. Azt juttatja Ffion eszébe, hogy bevisz anyának egy csésze teát, amikor kezdődik az EastEnders; hogy kamaszkorában hosszan egyezkedtek, hogy a Hollyoaksot nézzék-e vagy az S4C csatornát. Felidézi a Radio Times filmismertetőit apa halála előtti karácsonykor; ahogy anya megkéri Ffiont, játsszon a pöttöm Serennel, amíg el nem kezdődik a Teletubbies. Ráadásul ott van a „rendes” tévében az Ingatlanok kalapács alatt, Ffion bűnös élvezete.

Ffion Georginára pillant, aki bagoly módjára igyekszik forgatni a fejét, távol Dave szőrös pofájától.

– Ahogy a főnök mondta, tévés valóságshow. Hét versenyző a Pen y Ddraig hegyen lakik két hétig. A szokásos kihívások, közönségszavazatok – ismered az ilyeneket.

– Nem igazán.

Ffion ránéz.

– Soha nem nézted a Big Brothert?

– Nem.

– A Love Islandet?

– Nem.

– Házasság első látásra?

– Nyugtass meg, hogy ez nem olyan szörnyű, mint amilyennek hangzik.

– Rosszabb. – Ffion a nyitott kapun keresztül ráfordul egy kavicsos felhajtóra. – Attól olyan zseniális.

A Carreg Plas, egy erős, kőből épült tanyaház előtt állítja le a Triumphot. A házat valaki egy kis méretű faverandával toldotta meg. A bejárati ajtónál négyszögletes virágcserépben két babérfa áll őrt. Miközben várják, hogy valaki ajtót nyisson, Georgina lenéz Dave-re.

– Miért nem hagyod egyszerűen a kocsiban?

– Mert szétrágja. – Ffion újra megütögeti a kopogtatót, aztán feladja, és a ház oldalához sétál. A kertkapu nyitva van, besétálnak, és egy macskaköves udvarban találják magukat. Ha a kilátás a ház elejétől, a Llyn Drych felé letekintve látványos volt, akkor hátul egyenesen lélegzetelállító. Sűrű erdőség húzódik felfelé a tanyaháztól egészen a Pen y Ddraig sziklás folytatásáig, a hegy csúcsa a ködbe vész.

Az udvar mindkét oldalán két sorban vörös téglás, palatetős melléképületek sorakoznak. A kétosztatú ajtókra számokat festettek egytől nyolcig.

– Lovak? – töpreng hangosan Georgina.

– Megmondtam, hogy nem csinálom! – hallatszik egy női hang a nyolcasból.

– Ha azok, akkor baromira veszekedős lovak. – Ffion a nyitott ajtó felé sétál, amikor egy sötét hajú, sminkelt arcú nő viharzik ki rajta, és a tanyaház felé indul.

– Elnézést kérek. A tehetség sokszor heves vérmérséklettel párosul. – Egy férfi lép elő kinyújtott kézzel. – Miles Young, Young Produkciós Iroda. Nevem szerint fiatal, természetem alapján már nem annyira. – Kényszeredetten elmosolyodik a viccén, aztán felkacag, és kezével beletúr sűrű, őszesszőke hajába. Negyvenes évei végét tapossa, halványkék a szeme, ritkás szempillája szinte láthatatlan. Kiálló pofacsontja elgyötört, kissé aggodalmas megjelenést kölcsönöz neki, pedig szélesen mosolyog.

– A tehetség? – Georgina kezet ráz vele. – Georgina Kent nyomozó, bryndare-i bűnügyi nyomozati osztály.

– A műsorvezetőm, Roxy Wilde. Varázslatos személyiség – a kamera imádja. – Miles kezet nyújt Ffionnak. – És maga?

– Morgan nyomozó. Úgy tudom, valami csontokat találtak. – Ahogy Ffion kiejti a száján Dave kedvenc szavát, a kutya ültében kihúzza magát, és farkával köríveket rajzol a kőre.

– Órákkal ezelőtt telefonáltam! Mégis hol… – Miles elhallgat, grimaszolva állítja le magát. – Elnézést, nem akartam… Biztosan millió más fontos tennivalójuk akad. Csak nagyon szoros az időbeosztásunk. A legtöbb valóságshow-ban az előző nap vagy még korábban rögzített felvételeket mutatnak be, de mi úttörő munkát végzünk. Amit ma este látni fognak, azt a mai napon vesszük fel. Szerencsére már van elég sok konzerv anyagunk – a résztvevők a tegnap estét a tanyaházban töltötték, úgyhogy ez a késés nem annyira katasztrofális, mint…

Ffion közbevág.

– Láthatnánk a csontokat, Mr. Young?

Miles visszapillant az asztalára, ahol két számítógép körül összegubancolódott kábelek tekeregnek, aztán visszafordul.

– Természetesen. – A zakójáért nyúl. Az íróasztalon kívül a szobában csak egy franciaágy és egy keskeny ruhásszekrény található. Ffion meglát egy teástálcát és egy ajtót, amelyről feltételezi, hogy a fürdőszobába vezet. A hatalmas szárnyas ablak a szoba hátuljában a hegy lábánál lévő fákra néz.

– Lenyűgöző vidék, nem igaz? – Miles bezárja mögöttük az ajtót. – A helyszínkereső csapatunk kiváló munkát végzett. A tábor nagyjából húsz percre innen van, fent a hegyen.

– Ki marad a tanyán? – kérdezi Georgina.

– Én vagyok a központi épületben meg Owen – az operatőrünk –, és Roxy, akivel már találkoztak. A nyolcas a dolgozószobám, a többi istállóhelyiség a résztvevőké; akkor hurcolkodnak át oda, amikor majd kiesnek a játékból. – Miles az udvar hátsó részébe kalauzolja őket egy kapuhoz, amely a hegy felé nyílik.

– Visszajönnek ide a kiesők? – érdeklődik Ffion.

– Ez a szerződésük egyik kikötése. Két este a tanyán az interjúkra. Amikor azt is elintézték, megkapják a tiszteletdíjat a szereplésért.

– Az mennyi? – Egy szúrós bokor csapódik Ffion lábához.

– Tíz lepedő.

Georgina füttyent.

– Szép.

– Nem annyira, mint a száz lepedő, amit a győztes fog kapni – vagy a győztesek.

– Azta k…! – Ffion sikeresen elfojt egy káromkodást. Malik azt mondja, Ffionnak temperálnia kell a nyelvhasználatát, bármit jelentsen is ez a baromság. Egyesek nyilvánvalóan panaszkodtak rá.

– Azt hittem, többen lesznek – jegyzi meg Georgina. – Nagy lámpák, büfékocsik, nagy létszámú stáb.

– Szeretem szorosra fogni a dolgokat, amikor forgatunk – feleli Miles. – Tébolyda volt, amíg felépítettük a tábort, de most, hogy forgatunk, visszatértem az abszolút minimumra. Van egy kifutófiú, aki mindennap eljön, egy biztonsági őr, és minden más ügyben, ha szükségem van valamire, felhívom a produkciós irodát.

– Mit csinálnak most a résztvevők? – A Malikban keltett benyomással ellentétben Ffion nagyon keveset tud a Leleplezésről, azon kívül, hogy bizonyára érdemes végignézni, ahogy egy csomó önjelölt túlélő egymás idegeire megy egy észak-walesi hegyen.

– Hát, nem sokat, hála ezeknek a csontoknak – válaszolja szárazon Miles. – Valamelyik azt javasolta, ássanak tűzrakó helyet, és ahogy megláttam, mit találtak – a dolgozószobámból figyeltem, természetesen –, odaküldtem a kifutófiút, hogy mindennel álljanak le.

Néhány percig tovább sétálnak, aztán Ffion meglát maguk előtt egy magas drótkerítést.

– Ez az?

– Igen. A szomszédos farmhoz tartozik. Azt hiszem, a fácánok miatt emelték, úgyhogy nem a legerősebb akadály, de remekül jelzi a határvonalat. – Miles elkiáltja magát. – Dario, minden rendben?

– Tökéletesen, főnök! – Dario az a fajta tagbaszakadt figura, akivel nem szívesen kezd ki az ember, a feje meg olyan, mint egy kifényesített tojás. Láthatósági mellényt visel, amely majdnem a térdéig leér, az eleje bal oldalán fényes kék betűkkel ez áll: SECURITY. Érdeklődéssel méregeti Dave-et. – Ugye ez egy hullakereső kutya?

Georgina olyan hangot hallat, amit Ffion akár nevetésnek is vélhetne, ha nem az lenne a helyzet, hogy Georgina Kent soha, de soha nem nevet.

– Nem igazán – húzza el a száját Ffion.

– Az a Zee megint itt van – szól oda Dario Milesnak.

– Az ember azt gondolná, hogy mostanra már vette az üzenetet. – Miles Georginához és Ffionhoz fordul. – Itt van ez a lány. Vagy inkább talán nő. A neve Zee Hart, és van valami istenverte YouTube-csatornája, a Hart Breaks. Jelentkezett a műsorba, aztán amikor elutasították, volt képe műsorvezetőnek kikiáltani magát, a saját adását pedig Leleplezés Extrának szándékozik elnevezni. Meg akarja interjúvolni a résztvevőket, akiket kiszavaznak, meg ilyenek.

– Felvert egy sátrat – közli Dario.

– Sátrat? – Miles hangja – amely amúgy is magas – most ugrik egy oktávot. – Na, ezt biztos nem engedjük!

– Hol van ez a lány? – kérdezi Ffion.

– Körülbelül húsz méterre az elválasztókerítéstől, a táboron kívül – mutatja Dario.

Ffion vállat von.

– Semmi akadálya, hogy az emberek vadkempingezzenek a hegyen.

– Tartsd szemmel – szól oda Miles az őrnek. – Szólj nekem, ha odébb megy.

– Úgy lesz, főnök.

– És senki nem megy a kerítésen túlra az engedélyem nélkül, világos?

– Értettem.

– A műsor hétkor kerül adásba – Miles imára kulcsolja a kezét –, és aztán… hát, ne csodálkozzanak, ha felbukkannak a bulvárlapok.

Miles bennfentesen vigyorog, Ffion felsóhajt. Milyen lehet ekkora hatalmas önbizalommal rendelkezni? Oké, a Leleplezés jó műsornak tűnik, de mindent egybevetve ez is csak egy valóságshow. Egy bulvárújságíró csak akkor zarándokolna el Snowdoniába, ha a szereplők egytől egyik celebek lennének.

Hacsak, persze, ki nem derül, hogy a csontok érdekesek…

Követik Milest egy fémkapun keresztül, amit Dario egy kattanással lelakatol utánuk. Ffionnak azonnal nagyon melege lesz, annak ellenére, hogy az időjárás a szélnek köszönhetően minden, csak nem nyárias itt a hegyen. Ő nem tudna részt venni a Leleplezésben. Soha az életben. Eltekintve attól, hogy két hétig hat vadidegennel kell együtt élni, Ffion nem tudná elviselni, hogy gyakorlatilag ketrecbe zárják. Mint a vadmacskákat egy szafariparkban, gondolja, és elképzeli, ahogy a kerítést vizsgálgatva keresi a menekülés útját.

– Mekkora a bekerített terület? – kérdezi Georgina, miközben keresztülvergődnek a vékony törzsű, sűrűn ültetett fák között. Ffion ránéz, vajon a kolléganője is olyan klausztrofóbiás-e, mint ő maga, de Georgina arcán most is a szokásos egykedvű maszk.

– Elég nagy. – Dario a fákra mutat. – Itt végig erdő volt, de Miles középen kivágatott egy részt a tábornak.

És valóban, néhány perc múlva szétnyílik az erdő, és ők egy tisztáson találják magukat. A fák eltakarják a kerítést, a teljes elszigeteltség benyomását keltve. Lehetnének egy sűrű erdő közepén is, gondolja Ffion. Lehetnének egy másik országban, másik korban is.

Három nagy, krémszínű, félgömb alakú sátor sorakozik egymás mellett a tisztás végében. Nem messze tőlük egy fatüzelésű forró jakuzzi, mellette rendezett halomba hordott hasábokkal, a másik oldalon pedig Ffion feltételezése szerint – az ajtajához támasztott ásóból ítélve – egy pottyantós vécé.

A tábor közepén kezdetleges konyha, ugyanolyan egyszerű, falusias stílusban, mint a vécé, és egy hatalmas asztal – látszólag egyetlen darab fából kifaragva – hét székkel. Az asztal fölött fémlámpások himbálóznak két pózna között egy vastag kötélen. Attól eltekintve, hogy a levelek susognak a szellőben, kísérteties a csend.

Ffion egy apró, ablaktalan, vízszintes deszkákkal burkolt építményre mutat, amely olyan széles, mint egy telefonfülke, de fele olyan magas. A talajba lépcsőket vágtak, hogy meg lehessen közelíteni az ajtaját.

– Az meg mi? Egy másik budi?

– Az… hát… a vallatószoba – jelenti ki Miles, de két vörös folt jelenik meg az arcán. Ffion tovább kérdezne, de Miles a tábor többi részére irányítja a figyelmüket. – A fiúk a bal oldalon, a lányok jobbra. A harmadik sátor a pihenőzóna. A sátrakban és a közös táborhelyen kamerák vannak felszerelve, de az erdőben nincsenek – ott csak Owennel és Roxyval lesz filmezés. – Miles a tűzrakóhelyre mutat. – Itt vannak a csontok.

A konyha felé sétálnak, ahol egy másik ásó hever elhagyatva egy földhányás mellett. Pár méterrel odébb egy magas farönk, a felszínére egy lakatot rögzítettek.

Ffion éppen meg akarja kérdezni, minek az a lakat, amikor Dave úgy megrántja a pórázt, hogy Ffion majdnem felbukik.

– Hé! – Visszarántja, aztán eszébe jut, amit A tökéletes kutya könyvében olvasott. – Vagyis várj! – Semmi szüksége rá, hogy Dave elszaladjon egy gyilkosság áldozatának lábszárcsontjával. Majdnem elsüt egy nagyon humoros viccet, de belátja, hogy Georgina úgysem értékelné.

Mindhárman lenéznek a sekély sírba, amelyben különféle, földdel borított csontok hevertek.

– Jól tette, hogy leállította a filmezést – állapítja meg Georgina.

– A helyzet az, hogy ha hamarosan nem indulunk újra…

– Szükségünk lesz egy antropológusra a Bangor Egyetemről. Ő majd megmondja, hogy ezek állati vagy emberi csontok-e. Ha embertől származnak, megállapítja a korukat, aztán eldönti, hogy régészeti szempontból fontos-e a helyszín. – Georgina előveszi a telefonját. – Értesítenünk kell a cheshire-i rendőrséget – a határnak a hozzájuk tartozó felén vagyunk.

– Itt fent egyáltalán nincs térerő – jegyzi meg Miles. – Ezért használunk rádiót.

Ffion a tarkóján érzi, hogy valaki nézi. Megfordul, és meglát egy barna bőrű nőt, aki a női sátor bejáratánál figyeli őket. Fiatal és vékony, azt az öltözéket viseli, amely Ffion feltételezése szerint a tábor egyenruhája: khaki színű katonai nadrágot és narancsszínű polár felsőt. Sötét haja két vastag fonatban omlik a vállára.

– Mit csinál? – Miles követi Ffion tekintetét, és a sátor felé lépdel. – Megmondtam, hogy ne lábatlankodjon itt! – Miles jóformán visszalöki a nőt a sátorba, és Ffion egy pillanatig látja a nő pulóverének hátán az Aliyah feliratot, mielőtt Miles összerántja a vászonajtót a bejáratnál.

– Micsoda hülyeség – motyogja Ffion, amint leguggol, hogy közelebbről szemügyre vegye a csontokat.

– Elnézést kérek. – Amikor Miles visszajön, megint fülig ér a szája. – A Leleplezést egy nagyobb szerencsejáték-üzemeltető cég szponzorálja. Életbevágó, hogy a résztvevőket ne befolyásolja a külvilág, ami azt jelenti, hogy távol kell tartani őket a látogatóktól – még az olyan becsületes polgároktól is, mint maguk! – nevet Miles, aztán a csontokra néz, és felsóhajt. – Van elképzelésük róla, meddig fog ez tartani? Rekordszámú nézőre számítunk – hihetetlenül nagy a felhajtás. Ezrek jelentkeztek a Leleplezésbe. Az elutasítottak közül néhányan megtaláltak, könyörögtek, fontoljam meg – pár esetben meg is fenyegettek. Ez egy nagyon fontos műsor.

Miles fejtegetése nem hat Georginára.

– Lehet, hogy ezek egy gyilkosság áldozatának a csontjai, Mr. Young. Szerintem ez is elég fontos ügy. Ön nem így gondolja?

– Három óra múlva adásban leszünk, és még hátra van a résztvevők eligazítása a forgatásról, nem beszélve arról, hogy elő kell készíteni az élő kapcsolást…

– Ezek nem emberi csontok – néz fel Ffion a tűzrakógödörből. – Folytathatják!

Miles nagyot sóhajt.

– Ez nagyszerű hír, köszönöm, hölgyem!

– Várjon egy percet, nem lehet csak… – Georgina Ffionra bámul. – A szabályzat világosan előírja, hogy…

– Ezek állati csontok. – Ffion feláll, és felszisszen, ahogy roppan egyet a térde. Normális, ha az ember teste a harmincas évei elején ropogni kezd? Ffion az utóbbi időben azon kapta magát, hogy apró jaj! hagyja el a száját, amikor leül. Innen már csak egy aprócska lépés, hogy minden reggel aszalt szilvát egyen és felirattal nézze a filmeket a köztévében, mert manapság minden színész motyog.

– Nem is tudtam, hogy antropológiadiplomád is van. – Georgina hangja csöpög a szarkazmustól.

– Nincs. – Ffion benyúl a gödörbe, és kivesz egy apró fémcímkét, amely egy valamikori nyakörv maradványán fityeg. – De olyat még nem láttam, hogy emberi holttestet egy állatorvosi rendelő számával láttak volna el.

Aznap este munka után Ffion kinyitja a hűtőszekrényét. Utoljára úgy három és fél perccel ezelőtt nézett bele, és most sincs benne több, mint akkor volt. Ffion felkapja Dave pórázát.

– Gyere, haver, ma este nem itthon eszünk.

Még nincs egészen hét óra, amikor Ffion benyit gyerekkori otthonába a hátsó ajtón. A konyha Elen Morgan természetes élőhelye, és Ffion elcsodálkozik, hogy most üres a helyiség. A tűzhely fölött ruhák száradnak kiteregetve, anya laptopja nyitva van az asztalon, a tennivalók listája gondosan kipipálva. Törülközőt cserélni a nyaralóban. Filteres teát venni. Visszavinni a könyvtári könyveket.

– Anya! – Ffion kinyitja a hűtőt, és a gyomra máris megkordul az ott talált hideg húsos pite látványától. A zöldséges fiókból paradicsomot és fejes salátát kotor elő.

– Itt vagyok! – érkezik a válasz a nappaliból. – Hangosítsd fel, Seren, nem hallok semmit.

– Hirdetések vannak, mama. Azt hittem, azokat úgysem akarod nézni.

– Nézni? Mit? – Ffion behozza a zsákmányát a nappaliba. – Jól vagy, Caleb?

Seren fiúja a padlón terpeszkedik. Megnyúlt az utóbbi időben, és az állkapcsa már elveszítette kamaszkori finom körvonalát. Már csak nagy lobonca jelzi, hogy nem nőtt ki a tinédzserkorból. Nyársat nyelve ül.

– Aha, jól. És te? – kérdezi meg utólag. Seren azt mondja, Caleb kínosan érzi magát Ffion társaságában, mintha minden mozdulatára vigyáznia kellene.

– Jól leszek, ahogy ezt megettem – válaszolja Ffion. – Menj arrébb! – Lerúgja Seren lábát a kanapéról, hogy le tudjon ülni.

– Mi vagyok én, étterem? – jegyzi meg anya. Piros kötényt visel, rajta fehér nagybetűkkel: IGEN – a walesi függetlenségi mozgalom, a Yes Cymru logója.

– Háromcsillagos. Kicsi a választék. Az ügyfélszolgálaton még dolgozni kell. – Ffion beleharap a húsos pitébe, majd a tévé felé int. – Jól van. Mit nézünk?