Table of Contents

Title Page

© Digi-Book Magyarország Kiadó, 2024

SZEMÉLYEK

I.

II.

III.

IV.

V.

VI.

Ponori Thewrewk Emil jegyzete

A BORÍTÓT A DIGI-BOOK KIADÓ TERVEZTE

Arisztophanész

PLUTOS
(GAZDAGSÁG)

fordította
Arany János

BUDAÖRS, 2024

DIGI-BOOK MAGYARORSZÁG KIADÓ

www.digi-book.hu

ISBN 978-963-678-021-0 EPUB
ISBN 978-963-678-022-7 MOBI

© Digi-Book Magyarország Kiadó, 2024

első előadás
Olümpia, i.e. 389

első magyar kiadás: 1880.
az elektronikus változat az 1961. évi
magyar nyelvű kiadás alapján készült

a borító Arisztophanész (i.e. 446 – 386) fejszobra
részletének felhasználásával készült

Az e-kiadás szerzői jogi megjegyzései

Ennek az e-könyvnek a felhasználási joga kizárólag az Ön személyes használatára terjed ki. Ezt az e-könyvet nem lehet ismételt értékesítésre továbbadni, sem továbbértékesíteni; nem lehet többszörözni és tilos más személynek továbbadni! Ha szeretné ezt az e-könyvet más személyekkel is megosztani, kérjük, hogy minden további személy számára vásároljon újabb példányokat. Ha Ön úgy olvassa ezt az e-könyvet, hogy azt nem vásárolta meg, vagy nem az Ön személyes használatára lett megvásárolva, úgy kérjük, hogy küldje azt vissza a http://www.digi-book.hu címre és vásárolja meg ott saját példányát. Köszönjük, hogy tiszteletben tartja ennek a szerzőnek és kiadónak a fáradságos munkáját.

SZEMÉLYEK

KARION, Chremylos szolgája

CHREMYLOS, szegény sorsú földmíves polgár

PLUTOS

FÖLDMÍVELŐK KARA

BLEPSIDEMOS, Chremylos barátja

PENIA

CHREMYLOS NEJE

IGAZ EMBER

EGY SYKOPHANTA[1]

EGY VÉNASSZONY

EGY IFJÚ

HRMÉSZ

ZEUSZ PAPJA

Előadatott: Olümpia, Kr. e. 389.

[1] szikofanta (görög): hitvány, aljas, talpnyaló ember; hivatásos besúgó az ókori Athénban. A görög szükophantész (‘fügemutató’) nyomán, a szükon (‘füge’) és phantész (‘valamit mutató’) elemekből, a phainó (‘mutat’) ige alapján. A ‘fügemutató’ és ‘besúgó’ jelentések összefüggését csak találgatni lehet, hiteles ókori magyarázat nincs róla. (a Digi-Book Kiadó megj.)

I.

Mezei lak. Előtte országút

KARION (az úton).
Oh beh nehéz sor, Zeusz és istenek.
Bolondos úrnak a szolgája lenni!
Mert mondjon a cseléd akármi jót,
S urának azt ne tessék megfogadni:
Együtt lakolni ő is kénytelen.
Mert a tulajdon testivel nem ő
Parancsol, akié, hanem vevője:
Így adta isten. Ámde Loxiaszt,[1]
Ki vert-arany jós székiben jövendöl,
Kárhoztatom, s méltán, ezért: hogy (amint
Hiszik) nagy orvos, bölcs jós létire,
Ily félkegyelműn küldött el uram,
Ki egy vak embert kísérget nyomon,
Ellenkezőleg, mint illő, szokás a
Vezetni látó szokta a vakot,
Ő vak után megy, és hajt engem is;
Bár az, ha kérdjük, azt se mondja: mukk!
(Chremylosnak)
Nincs mód tovább hallgatnom, és ha nem
Felelsz, uram, miért követjük ezt:
Egyszerre meggyűl a bajod velem!
Meg úgy se üthetsz: véd a koszorúm.[2]

CHREMYLOS.
Bosszants csak: elkapom Zeusz uccse! hogy
Még jobban érezd.[3]

KARION.
Nem hagyok, hiába.
Békét, ha meg nem mondod, hogy ki ez.
Jó indulatból kérdezem nagyon.

CHREMYLOS.
Nem titkolom hát: mert cselédeim közt
A leghívebb te vagy - s legtolvajabb.[4]
Én, mint a féle jámbor és kegyes,
Szegény maradtam, szűk sorban...

KARION.
Tudom.

CHREMYLOS.
Mások pedig: szentségtörők, gazok,
Árulók, rhétorok - felgazdagodtak.

KARION.
Elhittem azt!

CHREMYLOS.
Menék tehát, az istent
Kérdezni - minthogy, gondolám, az én
Nyomorgó éltem fogytán van úgy is -
Fiamra nézve, ki egyetlenem:
Nem jobb-e, cserbe’ hagyva eddigi
Erkölcseit, gaz s hitvány lennie?
Mert a világban csak így boldogul.

KARION.
„S mit zönge Phoibosz a babér alól?”[5]

CHREMYLOS.
Meghallod. Azt mondta nyilván az isten:
Kivel legelsőbb majd onnan jövet
Találkozom, békét ne hagyjak, amíg
Rá nem veszem, hogy kísérjen haza.

KARION.
S kivel találkozói elébb?

CHREMYLOS.
Evvel, la.

KARION.
Ó balga, hát nem érted, mire céloz
Az isten, a ki nyilván mondja, hogy
Fiad kövesse a honos szokást?

CHREMYLOS.
Miből gyanítod?

KARION.
Hisz világos ez:
„Vak is láthatja - úgymond - hogy ma már
Leghasznosabb - haszontalannak lenni.”

CHREMYLOS.
Nincs mód, hogy a jós ige azt tegye,
Más, fontosabb lesz. Csak hát szólna ez;
Ki ő? mi célból jött velünk ide
S mi végre? és mi kívánsága van?
Mindjárt megértenők a jóslatot.

KARION.
No hé, elébb is monddsza csak: ki vagy?
Míg szépen kérdem. Szólni kell hamar!

PLUTOS.
Megkeserülöd, azt mondom.

KARION.
No, hallod, Kinek mondta magát?

CHREMYLOS.
Neked felelt,
Hogy oly ügyetlen s durván faggattad,
És nem nekem. Hanemha kedves a
Hív, eskütartó férfiú előtted:
Nekem felelj.

PLUTOS.
No hát, megkeserülöd.

KARION.
Vedd jóslatodra ezt madárjelül.[6]

CHREMYLOS (Platósnak:)
Déméter uccse, mindjárt nem nevetsz!

KARION.
Csak meg ne mondd: szétloccsan a velőd!

PLUTOS.
Hé, hagyjatok nekem békét!

CHREMYLOS.
Hogy is ne!

KARION.
Az lesz a legjobb, amit mondtam, uram:
Hogy ezt az embert összezúzatom,
Sziklára fölvezetve, ott hagyom,
S onnan lebukva, hadd törjék nyaka.

CHREMYLOS.
Vidd csak hamar fel.

PLUTOS.
Azt ne tedd.

CHREMYLOS.
Felelsz hát?

PLUTOS.
Ha meghallod kilétemet, tudom,
El nem bocsátasz, s rosszul bánsz velem.

CHREMYLOS.
El, istenuccse, én, ha úgy kívánod.

PLUTOS.
Eresszetek hát elsőbb.

CHREMYLOS.
No, eredj.

PLUTOS.
Figyeljetek most: látom, nem lehet
Titkolni kész-akarva sem tovább.
Én hát Plutos vagyok.[7]

CHREMYLOS.
Jaj, te világ
Gonosza! Plutos vagy, s elhallgattad?

KARION.
Plutos, te volnál, isten nyomorékja?

CHREMYLOS.
Oh szent Apollón, nemtők, istenek,
Zeusz! mit beszélsz? te volnál az?

PLUTOS.
No, én hát.

CHREMYLOS.
Az, a tulajdon?

PLUTOS.
Legtulajdonabb.

CHREMYLOS.
S honnan kerültél ily rondán ide?

PLUTOS.
Patroklésztől[8] jövök, ki amióta
Világra lett, nem mosdott meg soha.

CHREMYLOS.
S hogyan levél ily nyomorék? Felelj.

PLUTOS.
Zeusz tett ilyenné bosszuló dühében
Az emberekre: mert én ifjú ésszel
Fenyegetődztem, hogy csak a szerény.
Bölcs és igaz halandókhoz megyek be;
S ő megvakított, hogy kiválogatni
Ne tudjam őket; oly irigy a jókra.

CHREMYLOS.
Pedig csupán a jók és igazak
A tisztelői.

PLUTOS.
Úgy van.

CHREMYLOS.
Nos tehát?...
Ha visszanyernéd a szemed világát,
Most már kerülnéd, a ki rossz?

PLUTOS.
Igen.

CHREMYLOS.
S csupán a jókkal tartanál?

PLUTOS.
Azokkal.
Rég nem láttam belőlük egyet is.

CHREMYLOS.
Nincs mit csudálni: én se, ép szemű.

PLUTOS.
Most hát eressz el: mindent tudsz felőlem.

CHREMYLOS.
Zeusz uccse, sőt most jobban megfogunk!

PLUTOS.
Megmondtam, ugye, hogy bajomra lesztek?

CHREMYLOS.
Hajolj, könyörgök, a szép szóra, és
Ne hagyj el engem: nálam jámborabb
Férfit keresve sem találsz bizony.