Ez egy különleges könyv. Olyan szemléletekbe és technikákba enged betekintést, amelyeknek évszázadokon át csak a spirituális tanítók és követőik voltak birtokában. Jo Bowlby – sámán, oktató és mentor – munkája kiegészítésére használni kezdte ezeket.

A rugalmasságra és az egyensúly megtalálására összpontosítva, Jo az ősi tanítást olyan technikákká alakítja, amelyek képesek megváltoztatni az egész életet. Eszköztára segít átnavigálni az élet hullámhegyein és -völgyein. Ha nyugalmat keresel, ha szeretnél szabadulni a mentális küzdelmeidtől, vagy egyszerűen csak csodát szeretnél csempészni a világodba, ez az inspiráló könyv végigvezet ezen az úton.

Lilynek és Freddie-nek

Ajánlások

„Az élet kézikönyve a különböző hagyományok – a sámánizmustól Buddha filozófiájáig, a zentől a nyugati filozófiáig – bölcsességeinek igazi kincsestára, melyet ősi példázatok bősége fűszerez. Jo könyve világítótoronyként kalauzol végig az élet útján – mely során felfedezzük magunkban a képességet –, egy olyan cél, amely minden ember természete és mentális indíttatása szempontjából kívánatos. Melegen ajánlom ezt a könyvet mindenkinek.”

Geshe Dorji Damdul, Őszentsége a Dalai Láma korábbi tolmácsa, a Tibet House, Őszentsége a Dalai Lama kulturális központja, New Delhi vezetője

„Megérkezett a spirituális intelligencia! Egy friss, lenyűgöző és gyakorlatias útmutató a belső béke és a mindannyiunkban ott rejtőző kreatív erő eléréséhez.”

Dr. Alberto Villoldo, az Álmodj bátran! (Bioenergetic Kiadó, 2018) c. sikerkönyv szerzője, sámán, gyógyító és bölcs

„Muszáj elolvasnod. Tele van »ahapillanatokkal«.”

Naomie Harris, a Brit Birodalom Rendjének tiszti fokozatával kitüntetett angol színésznő

„Évek óta a legizgalmasabb könyv, ami megjelent. Útmutatás az élet művészetéhez. Csodaszép. Kezdj bele azonnal!”

Kate Reardon, a The Times LUXX Magazine főszerkesztője

„Minden szempontból megváltoztatta az életemet.”

Trinny Woodall, a Trinny London alapítója

„Nélkülözhetetlen olvasmány annak, aki szeretné megtalálni a mély nyugalmat és örömöt.”

Will Young zenész és színész

„Azt szeretem legjobban ebben a könyvben, hogy Jo Bowlby mind a spirituális tanítás, mind pedig a modern pszichológia terén a maga megalapozott tapasztalatára hagyatkozik, és lefordítja azt az egyszerű ember nyelvére, így egy könnyen érthető, gyakorlatias eszközt kapunk a kezünkbe, amelyet a mindennapi életünkben alkalmazhatunk. Alapos kutatást végzett, és meg is oldotta számunkra a házi feladatot – kicsit olyan ez a könyv, mint a puska.”

Sahar Hashemi, a Brit Birodalom Rendje tiszti fokozatának kitüntetettje, a Coffee Republic kávézó és franchise-lánc, valamint a Skinny Candy cukrászmárka alapítója, bestsellerszerző

„Zamatos, akár a mandarin, amelyet tudatos elmélkedés közben meghámozunk. Egyszerű, mégis mindent magában foglaló, akárcsak a csábító kék ég. Áramlik, mint a víz. Bájos és meglepő, akár a hullócsillag. Tápláló, akár a méz. Ősi gyökerekhez nyúlik vissza, és tele van energiával, mint egy vulkán. Jo könyve a szabadság ígéretét kínálja, hogy áttáncolhassuk az életünket: az élet »egyszerű« művészetére a gyakorlatias bölcsesség gyógyírjával felel.”

Nicoletta Fiorucci Russo De Li Galli filantropista és kortárs műgyűjtő

Jo Bowlby

Az élet kézikönyve

10 lépés a spirituális szabadság, a tiszta elme és a tartós boldogság eléréséhez

Budapest, 2021

A mű eredeti címe: A Book for Life

10 Steps to Spiritual Wisdom, a Clear Mind and Lasting Happiness

A mű eredetileg a Hodder & Stoughton Ltd. tagja, a Yello Kite gondozásában jelent meg Nagy-Britanniában, 2021-ben.

www.yellowkitebooks.co.uk

© Jo Bowlby, 2021

© Bioenergetic Kiadó Kft., 2021

ISBN 978-963-291-205-9

Kiadja a Bioenergetic Kiadó Kft.

Felelős kiadó: Schneider Gábor

© Fordította: Seres Noémi

Főszerkesztő: Kajtár-Schneider Krisztina

Felelős szerkesztő: Klimó Petra

Borítóterv: Vancsura Olga

Minden jog fenntartva. Tilos a kiadvány bármely részét felhasználni, információs rendszerben tárolni, sugározni a kiadó írásbeli engedélye nélkül.

A könyvet Igepa papírra nyomtattuk, mely német erdőgazdaságból származik. Minden egyes kivágott fa után három új fát ültetnek, így az erdőség évről évre fenntartható módon növekszik. Fehérítési eljárásukban semmiféle kémiai anyagot (különösen klórvegyületeket) nem használnak.

Tartalom

Bevezetés

Első rész: Igenis számít az elme

A legfőbb intelligencia

Ez meg mit jelentsen?

Második rész: A spirituális intelligencia

Első lépés: A te történeted

Második lépés: Lépj ki az árnyékodból!

Harmadik lépés: A saját utadat járd!

Negyedik lépés: Az időn túl

Ötödik lépés: Valótlan

Hatodik lépés: Lazíts!

Hetedik lépés: A nyugalmas éned

Nyolcadik lépés: Az életerő

Kilencedik lépés: Természetünknél fogva

Tizedik lépés: Lélekbeszéd

Hogyan tovább?

További olvasmányok

Köszönetnyilvánítás

A szerzőről

Bevezetés

„A kaland nem odakint van, hanem bennünk rejlik.”

George Eliot

Az iskolában rengeteg lenyűgöző dolgot tanulhatunk, de az nincs köztük, hogyan legyünk boldogok. A figyelem inkább arra irányul, hogy tágítsuk az elmét, nem pedig arra, hogy megértsük; hogy felkészülj arra, amit csinálni akarsz, nem pedig arra, hogy hogyan szeretnél élni. A boldogságot inkább az élet melléktermékeként kezeljük, vagy mint a szerencsét, egy irányíthatatlan adottságként, amellyel vagy meg vagy áldva, vagy nem. De mindannyiunk előtt ott a lehetőség, hogy boldog életet éljünk, csupán meg kell tanulnunk, hogyan.

E könyvben megosztom azokat a képességeket, amelyekről azt tartom, hogy segítségükkel tudod a leginkább magadhoz ölelni az életet, amelyeket különlegesen bölcs férfiak és nők társaságában eltöltött időm során tanultam az elmúlt harminc évben: magasan, az Andok hegyeiben élő sámánoktól, az Amazonas esőerdőiben gyógyító javasemberektől és -asszonyoktól, indiai buddhista tudósoktól, misztikus guruktól, filozófusoktól és pszichológusoktól, akik mind elszántan igyekeznek megosztani az élet művészetének bölcsességét. Tapasztalataikon keresztül képes voltam szavakba önteni az időtlen bölcsességet, ami segítette az utóbbi tizenöt évben sámánként és spirituális tanácsadóként végzett munkámat.

Mindig is szerettem hamar a lényegre térni. Tanáraim legnagyobb bosszúságára én voltam az a gyerek, aki állandóan a miértekkel kínozta őket. Szkeptikusnak születtem, ezért jobban kedvelem a bizonyítékokat a szóbeszédnél. Talán ez vezetett el az ősi spirituális hagyományokhoz. Ott nem kérdezik, hogy hiszel-e bármiben is, és nem törődnek azzal, hogy spirituálisnak tartod-e magad. Nincsenek szabályok, csak térképek, hogy ne tévedj el elméd labirintusában, és hogy vezessenek a tapasztalatszerzés során.

Ezek az ősi tanítások nem agyonhasznált közhelyek, mint az autók hátsó szélvédőjére ragasztott feliratok, hanem erőt sugárzó meglátások és igen hatékony gyakorlatok, amelyek megváltoztatják az életedet. Olyan profiktól származnak, akik az egész életüket azzal töltötték, hogy megértsék, mi ösztönzi a viselkedésünket, és hogyan lehet igazán jó életet élni.

Ebben a könyvben kicsemegéztem a hatalmas mennyiségű háttérirodalom lényegét. Úgy is tekinthetsz rá, mint egy puskára vagy egy összefoglalóra. Mindent megtalálsz benne, amire szükséged lehet, hogy egy olyan erőt sugárzó eszköztárat hozz létre, amely segít átnavigálni magad az élet elkerülhetetlen fordulatain, gyarapodni a jó időszakokban, és minél hamarabb megtalálni az egyensúlyt, ha az élet padlóra küld.

Sok gyors és egyszerű gyakorlatot osztok meg arra az esetre, ha úrrá lenne rajtad a szorongás, a stressz, túlterhelt lennél vagy mentálisan zaklatott. Apró lépésekkel vezetlek vissza a természettel való kapcsolat mély érzéséhez arra az esetre, ha magányosnak, üresnek, elveszettnek vagy elkeseredettnek éreznéd magad.

Ez nem üres ígéret. Ebben a könyvben minden kiállta több ezer év próbáját. A gyakorlatok működnek, és éppen ezért egyre több és több ember fordul az ősi spirituális hagyományokhoz, hogy segítséget kapjanak, és virágozhassanak a mindennapi életük során.

A könyv két részből áll. Az első egy áttekintő bevezetés a spirituális intelligenciába; egy olyan életbölcselet, amelyet a nagy bölcsekben és spirituális tanítókban fedezhetünk fel, és amelyet mi magunk is képesek vagyunk kifejleszteni. Ez a tartós boldogság hiányzó összetevője. Ősi útmutatások felhasználásával lefestem a belső világunk képét. Ez egy mindent megváltoztató tudás, mert függetlenül attól, hogy milyen életet élünk, vagy milyen világból származunk, a boldogságunk, és ami azt illeti, az egész mentális jóllétünk teljes egészében az elménk állapotától függ.

A második rész átkalauzol a spirituális intelligencia kifejlesztésének folyamatán. Tíz lépésben elvezetlek a spirituális bölcsességhez, a tiszta elméhez és a tartós boldogsághoz.

A folyamatról

„Amit belülről elérünk, az megváltoztatja a külső valóságot.”

Plutarkhosz

A spirituális intelligencia kifejlesztésének folyamata egy kalandos önfelfedezés, amely megnyit saját magad előtt, és szemtől szembe állít mindazzal, ami befolyásol, hatással van rád vagy gátol: a történetek és a személyes félelmeid, amelyek korlátoznak és egy korlátozott világba kényszerítenek. Míg el nem tudjuk távolítani saját magunkat – sok egyéb mellett – az utunkból, soha semmit nem fogunk látni a saját szemszögünkből szemlélt, korlátozott valóságunkon kívül. Hogy igazán élhessünk, és magunkhoz ölelhessük az élet jelentőségét és nagyszerűségét, először el kell engednünk a tudat alatti biztonsági kapaszkodóink némelyikét.

A legtöbben, amikor egy „folyamatra” gondolnak, azt lineárisan képzelik el egy kezdő- és egy végponttal, kezdettel és véggel. De ha az önfelfedezés folyamatáról van szó, nincs végpont, ahol azt mondhatjuk: „Na jó, végeztem, most már mindent tudok magamról és az életemről, amit tudni lehet.” Folyamatosan változunk, így e változásnak sosincs vége.

A spirituális intelligencia kifejlesztésének folyamata hasonló az ősi gyógyító kerékhez, amelynek változatait sok hagyomány használja, hogy kalauzolja a keresőt a fejlődés és az átalakulás személyes utazása során. Lépések és gyakorlatok sorozatából áll, egy olyan kör, mely segít elengedni és behozni dolgokat az életünkbe, segít szembenézni a félelmeinkkel, hogy megértsük a látásmódunk erejét, és biztonságban érezhessük magunkat, hogy szárnyalhasson a képzeletünk. Minden alkalommal, amikor körbejárjuk a kereket, a rétegek könnyebbé válnak, a munka pedig gyorsabbá.

A spirituális intelligencia kifejlesztésének folyamata tíz alapvető lépésen visz keresztül, amelyek betekintést engednek abba, hogy miért vagy olyan, amilyen, és hogyan lehetsz az, akivé válni szeretnél:

- Az első lépés a saját magunkkal kapcsolatos történetek és berögződések elengedéséről szól, amelyek a múlthoz láncolnak.

- A második lépésben egy kicsivel mélyebbre ásunk, és megvizsgáljuk a pszichénk árnyékát, a félelmeink lakhelyét, ami erőt ad ahhoz, hogy szembenézzünk velük.

- A harmadik lépés felfedi a különböző álarcokat, amelyek mögé előszeretettel rejtőzünk, mert csak így ölelhetjük magunkhoz a személyiségünket, és kezdhetjük el a saját utunkat járni.

- A negyedik lépés a robotpilóta-üzemmód kikapcsolásáról szól, hogy ne csak csodálkozzunk, hogy milyen gyorsan elszalad a nap, az év vagy az élet.

- Az ötödik lépés segít meglátni, hogy a valóság nincs kőbe vésve, hanem akárcsak a kaleidoszkóp, változó képet ad attól függően, hogy milyen szemüvegen át szemlélődünk.

- A hatodik lépésben megtanulhatjuk, hogy az életben semmi sem állandó, és minden folyamatosan változik a testünktől a természetig.

- A hetedik lépés a belső nyugalom elérésének képességéről szól, amelyet a mindennapok káoszának közepette is meg tudunk találni.

- A nyolcadik lépés megmutatja, hogyan olvassuk és irányítsuk az energiát, hogyan kerüljük el, hogy elfogyjon, és hogyan töltsük fel ismét a tartalékainkat, ha szükség van rá.

- A kilencedik lépés felfedi, hogy a természet segítségével hogyan tudjuk megtalálni azt a mély kapcsolatot, amely lehetővé teszi, hogy túllépjünk a saját életünk határain, és újra felfedezzük az ámulat érzését.

- A tizedik lépésben a saját sorsunk irányítóivá válhatunk, ha megértjük, hogy mindannyian a saját történetünk hősei vagyunk.

A második részben seregnyi feladattal és gyakorlattal találkozunk, amelyek különböző spirituális hagyományokból, valamint a modern pszichológiából származnak. A meditációk többnyire a buddhizmusból valók, a reflexiók és önismereti kérdések pedig a zenből merítenek. Néhányuk azonnali segítséget nyújt, míg a többi pusztán kérdéseket vet fel, amelyeken töprenghetsz. A sámángyakorlatok megmutatják a szertartások jelentőségét azzal, hogy valami mély és őszinte dolgot hoznak felszínre bennünk. Úgy lettek megalkotva, hogy segítsenek megtörni az intellektus hatalmát, és a szavak világán túlra kalauzoljanak. Hihetetlenül hatásosak, és megváltoztatják a bizonyos dolgokat vagy berögződéseket körüllengő energiát anélkül, hogy intellektuálisan meg kellene azt értenünk.

A spirituális intelligencia kifejlesztésének folyamata valami olyasmi, amit az életünk bármely szakaszában megtehetünk, legyünk bárhol, foglalkozzunk bármivel is. Ez tényleg egy kaland, egy személyes odüsszea, amelyet mindannyiunknak végig kell járnunk, ha szeretnénk megtalálni a saját hangunkat, használni a saját erőnket, és a maga teljességében élni az életünket.

Emlékezz rá, hogy ez egy folyamat, amelynek aktív részesévé kell válnod. Ez nem fog csak úgy megtörténni veled. Határozd el, hogy mit szeretnél elérni a folyamat során, a saját spirituális intelligenciád kifejlesztésével. Az elhatározás fontos, mert irányt mutat, és a folyamat közben mindig emlékeztet rá, hogy miért csinálod. Az elhatározás egy személyes mantra, amely jelentőséget és célt ad.

Első rész:
Igenis számít az elme

A legfőbb intelligencia

„Az iskolában egyszer megkérdezték tőlem, hogy mi szeretnék lenni, ha felnövök. Én azt írtam erre, hogy boldog. Erre azt mondták, hogy nem értettem meg a feladatot, mire én azt feleltem, hogy ők pedig nem értik az életet.”

John Lennon

Amikor az élet céljáról faggattam Őszentségét a Dalai Lámát, ő egyszerűen azt a választ adta: „boldognak lenni”. Egyszerű, könnyed válasznak tűnhet egy ilyen komoly kérdésre, de hisz nem mindenki a boldogságra vágyik? Nem mindenki arra törekszik? Senki nem szeretne szenvedni, és ha visszafejted a tetteid indítékait, azt találod, hogy mindent a remény és a boldogságba vetett hit vezérel, jelentsen ez bármit is számodra.

Őszentsége nem a pillanatnyi boldogságra célzott, amit egy fagylalt vagy egy Ferrari jelenthet. És nem is arra a boldogságra, amit akkor érzel, amikor sikerül rövid időre kiszakadnod a napi mókuskerékből. Mély, szilárd alapokon nyugvó boldogságra utalt a válaszában. A belső békére, a jóllét érzésére, amely áthatja az egész életedet, és átsegít bármin, történjen veled jó vagy rossz. Ez az igazi boldogság.

Most azt gondolhatod, hogy mindez nagyon szép és idilli, ugyanakkor elég szürreális is a modern élet által ránk nehezedő nyomás tükrében. Az igazság viszont az, hogy csak karnyújtásnyira vagy tőle. Bármelyikünk. Függetlenül attól, hogy palotában élsz, vagy éppen egy börtöncella az otthonod.

A velünk született, úgynevezett „spirituális intelligencia” kifejlesztésével bárki elérheti ezt a boldog, belső nyugalmat és mélyről fakadó boldogságot, amelyre Őszentsége a Dalai Láma utal. Az elnevezéssel ellentétben, e fogalomnak semmi köze a valláshoz, sem pedig a hithez, reményhez vagy meggyőződéshez. Viszont annál több köze van ahhoz, hogy egyre jobban érezzük magunkat. Megadja azt, amire szükségünk van: egy boldog, kielégítő, jelentőségteli életet. Ha sikerül kifejleszteni, a spirituális intelligencia tudással ruház fel, nemcsak saját magaddal kapcsolatban, hanem az élet természetét illetően is, és ez a felfedezés mindent megváltoztat, ha a boldogságról van szó. Olyan, mintha megfejtenéd a bűvész trükkjét. Amint rájössz, hogyan működik a bűvészmutatvány, többé nem tud becsapni a bűvész, de továbbra is képes vagy élvezni az illúzió élményét.

Az iskolában semmit nem tanítanak a spirituális intelligenciáról. A legtöbben alig tudnak róla valamit, és arról, amit számunkra adhat. Viszont már évezredek óta velünk van ez a tudás, egy nyílt titok, amelyet az összes ősi spirituális hagyomány magában foglal.

Lehet, hogy megtudhatunk róla véletlenszerűen ezt-azt, miközben átverekedjük magunkat az élet buktatóin, de igazán akkor kényszerülünk rá, hogy kifejlesszük magunkban, amikor az életünk válságba kerül, veszteség vagy tragédia ér minket. Függetlenül attól, hogy éppen jó passzban vagyunk, vagy épp annak ellenére, hogy a legjobbat hozzuk ki magunkból, csupán átbukdácsolunk a napjainkon, a spirituális intelligencia nélkül élni ugyanolyan ostobaság, mint beugrani a tajtékos tengerbe anélkül, hogy előtte megtanulnánk úszni. A spirituális intelligencia nem ismerése elvesztegetett lehetőség. Kifejlesztése révén viszont értékes előnyt kovácsolhatunk magunknak az életben.

A spirituális intelligenciát úgy is lehet szemlélni, mint a spiritualitás tettekre váltását, ami egy praktikus és hatékony eszköztárat kölcsönöz nekünk, hogy egyre több remek időszakot vonzzunk magunkhoz, és gyorsabban átlendüljünk a nehéz periódusokon. Ez egy olyan esszenciális tudás, amely jelen van az összes spirituális hagyományban, valamint a modern pszichológiai iskolákat is áthatja. Ez az alapkő, amely a mentális és érzelmi egészségünket támogatja, mert mindent megérthetünk általa – attól kezdve, hogy a belső világunk (pontosabban az elménk) hogyan irányítja az életünket, egészen addig, hogy általa túlléphetünk saját életünk határain, és nagyobb kontextusban láthatjuk magunkat. Valójában arról van szó, hogy szeretjük önmagunkat független teremtményekként látni, de valójában egyikünk sem az. Magasan a Himalája hegyei közt a barlangjában üldögélő jógamester is függ a folyótól a víz miatt, a barlangjától, amely oltalmat ad neki és a levegőtől, amit belélegez. Mindannyian az élet hálójának részesei vagyunk, egy egyetemes együttműködés részei, és a kapcsolatainktól, a társainktól, valamint a természettől való kölcsönös függésünk központi szerepet tölt be az általános jóllétünket tekintve.

Az intellektuális és érzelmi intelligenciával ellentétben, amelyek segítségével képesek vagyunk megérteni és feldolgozni az élet napi dolgait, a spirituális intelligencia magának az életnek a megértését jelenti. Úgy is elképzelhetjük ezt, mintha egy színházi előadást néznénk. Az intellektus segít megérteni a cselekményt, míg az érzelmeinken keresztül magával ragad a történet és a szereplők. A spirituális intelligencia egyesíti magában ezt a kettőt, ami azt jelenti, hogy azt is látod, ami a színfalak mögött zajlik. Olyan ez, mintha mindenhová szabad bejárásod lenne. Ha az intellektus a bal agyfélteke, az érzelmek pedig a jobb, akkor a spirituális intelligencia az egész agyat jelenti. A spirituális intelligencia minden egyéb intelligencia összegzése. Nevezhetnénk akár „legfőbb intelligenciának” is. A jó hír az, hogy ennek az intelligenciának a csírája ott van bennünk. Ahogy az egészségünk érdekében rendszeres edzéssel fejleszthetjük az izmainkat, úgy szükségünk van a spirituális intelligencia fejlesztésére is, hogy az elménk is egészséges legyen.

Ismerd meg az elmédet!

„Senkinek nem engedem, hogy a koszos lábával átgyalogoljon az elmémen.”

Mahatma Gandhi

Ha szeretnénk gondot fordítani a mentális jóllétünkre, akkor az első teendőnk az elménk megismerése. Ha az elménkre gondolunk, többnyire az jut eszünkbe, mi jár a fejünkben, nem pedig maga az elme. Ez kicsit olyan, mintha csak a felhőkre összpontosítanánk, és közben figyelmen kívül hagynánk az eget. Az elme sokkal több intellektuális gondolataink és elméleti tudásunk külső burkánál, a lényünk lényege – a szívünk és a lelkünk.

Az egész világunkat – mindent, ami az életünkkel kapcsolatos, és ahogy azt éljük – az elménk irányítja. Minden gondolatot, félelmet, érzelmet, meggyőződést és érzékelést felügyel, amitől tulajdonképpen kézzel nem fogható, láthatatlan főnök válik belőle. Ez elég megfoghatatlanná teszi. Nemcsak azért, mert egy sereg különböző név alatt cselekszi mindezt – psziché, belső én, belső világ, „tudatosság” –, hanem azért is, mert senki nem tudja pontosan megfogalmazni, hogy mi is az elme, vagy ami azt illeti, hol található.

Ha arra kérnének minket, hogy mutassuk meg, szerintünk hol található a testünkben, a legtöbben valószínűleg a homlokunkra mutatnánk. Úgy érezzük, feltehetően az agyunkban keresendő, vagy legalábbis a koponyánkon belül, valahol a szemünk mögött. De ha egy agysebész felnyitná a fejünket és kutatni kezdene az agyunkban, nem találná. Talán azért, mert az elme nem maga az agy, ugyanúgy, ahogy az esti hírek sem egy a televízióval. Ahogy szükségünk van a tévére vagy egy hasonló eszközre ahhoz, hogy elérhessük a programot, úgy az agyunkra is szükségünk van ahhoz, hogy elérjük az elménket. És ahogy a legszuperebb tévé is értelmét veszti sugárzott programok nélkül, úgy az agyunk sem ér sokat az elménk hiányában.

Az elménk nélkül egészen egyszerűen megszűnünk létezni. Az elménk nélkül minden megszűnik.

Az egyik ok, ami miatt az elme ennyire megfoghatatlan, az, hogy az aggyal ellentétben nem véges szerv, hanem szabadon áramló energia. Egy tudatos energia, amelyből a személyes élettapasztalatunk származik, és talán ez az, ami összeköt minket egy univerzális objektív intelligenciával, egy egyetemes tudatossággal. Az elme a személyes összetevőjét képezi ennek az objektív, tiszta tudatosságnak, ami az élettapasztalatunkat jelenti. Az, hogy e kettő hol olvad össze, legalább annyira meghatározhatatlan, mint az, hogy pontosan hol olvad bele az ég az űrbe.

Ha az elméről van szó, egy dologban mindenki egyetért, mégpedig abban, hogy mindenkinek van, és az élet mérhetetlenül jobb, ha velünk dolgozik, nem pedig ellenünk.

A létezéshez is túl elfoglalt

„Tartózkodj az elfoglalt élet sivárságától.”

Szókratész

Az elmúlt évszázad során elért észveszejtő fejlődésnek árnyoldala is van. Ahelyett, hogy egyszerűbb és boldogabb lenne az életünk, egyre stresszesebbé, nyomasztóbbá válik. Egyre többen küszködünk a ránk nehezedő nyomással, zajjal és a modern élet kínzó tempójával. Olyan világban élünk, amelyen nincs kikapcsológomb és alig van pihenő a folyamatos „tennivalók” áradatában. Ha valaki elfoglalt, az jó színben tűnik fel. Az annak a jele, hogy szükség van ránk, és értékelnek minket. Mindannyian elfoglaltak vagyunk, legyen szó egy végeláthatatlan listáról tele tennivalókkal, vagy épp a munkahelyi és az otthoni élet közti egyensúly megtalálásáról, a gyerekek felneveléséről, vagy egy nap tele nem szükségszerű, de látszólag mégis fontos találkozók sorával. Megállás nélkül egyensúlyozunk a szükségleteink, a vágyaink és az elvárásaink között. A köztudatban az él, hogy ha pörgünk, akkor nemcsak fontosak vagyunk, hanem jól is boldogulunk az életben. Az elfoglalt életre úgy tekintünk, mint normális, elfogadott életmódra.

Az a gond, hogy egy folyamatosan gyorsuló világban élünk, évről évre egyre nagyobb sebességgel robogunk, akárcsak egy elszabadult vasúti kocsi. Abbéli erőfeszítésünkben, hogy lépést tartsunk, kezdünk a cukortúltengéstől megőrült gyerekekre hasonlítani. Bárhol is vagyunk, bármit is értünk el, az nem elég. Több kell. Szükségünk van az adagunkra. Folyton előrefelé tekintünk, és a következő dolgot lessük. Mások és önmagunk könyörtelen nyomása nehezedik ránk, hogy mind többet tegyünk, többek legyünk. A képességünk, amellyel hosszabb ideig is összpontosítani tudunk valamire, feleslegessé vált. Szeretünk mindent villámgyorsan és hangzatosan intézni. Gyorsan a lényegre kell térnünk, hogy aztán továbbléphessünk a következő dologra, legyen az bármi is. Állandó, tarthatatlan készültségi állapotban vagyunk. A folyamatos stimuláció rabjai lettünk, és nem tudjuk, hogyan jöjjünk le a szüntelen tevékenykedésről. Az elménket, testünket és lelkünket érő stressznek viszont megvan az ára.

Modern életvitelünk az egészségünk rovására megy, legfőképp a mentális egészségünket veszélyezteti. Az elménknek soha nincs alkalma pihenni. Mentálisan kimerültek vagyunk. Bárki, akinek pici gyerekei vannak, tudja, hogy egy fáradt gyerek hajlamos a hisztire és a sírásra. Nos, mi sem különbözünk tőlük, azzal a kivétellel, hogy a gyerekekkel ellentétben mi meg tudjuk tanulni értelmezni a saját érzelmi jeleinket. Amikor az érzelmeink háborognak, nem tudunk rendesen aludni, a hangulatunk egyre sötétebb, és azon kapjuk magunkat, hogy a körülöttünk lévőkkel harapósak vagyunk, van választásunk. Vagy figyelmen kívül hagyjuk a jeleket, és addig folytatjuk, míg a közvetett hatások szó szerint megállítanak, vagy pedig megértjük a jelzést, hogy ideje elgondolkodni és változtatni bizonyos dolgokon.

Ha már nem is emlékszel, mikor aludtad végig utoljára az éjszakát, vagy néztél meg egy filmet anélkül, hogy öt percenként a telefonodra pillantottál volna közben, akkor jó esélyed van rá, hogy az „üss vagy fuss” (fight or flight) reakciót produkálod, egy elsődleges túlélési vészreakciót.

Manapság sokat emlegetett reakció az „üss vagy fuss”, széles körben elismert, hogy egy sereg mentális és fizikai betegség okozója. Poszttraumás stressz szindróma (PTSD), szorongás, krónikus fáradtság szindróma, álmatlanság, gyomorproblémák. Csupán néhány példa az előidézett bajokra. „Akut stresszválaszként” is ismert a jelenség, amikor a szervezet automatikusan reagál bármi olyanra, ami az életet veszélyezteti. Ez lehetőséget teremt számunkra – még ha csak rövid időre is –, hogy ember feletti emberek legyünk. Fokozódik a figyelmünk, szuper sebességre kapcsolnak a reflexeink, és gyorsak leszünk, így a legjobb eséllyel menekülhetünk el a veszély elől. Ez pontosan ugyanaz a túlélési reflex, mint amit az állatok világában tapasztalhatunk, egyetlen fontos kivételtől eltekintve. Jelen esetben éppen a fejlett elménk okozza a vesztünket. A képességünk, amellyel emlékezni és elemezni tudunk, legalább annyira a segítségünkre lehet, ahogy árthat is.

Képzeld el, hogy egy nyílt terepen egy fiatal zebra legelészik békésen a csordájával, amikor hirtelen üldözőbe veszi egy oroszlán. A közelgő fenyegetés jelére az „üss vagy fuss” reflex az egész csordánál bekapcsol. A fiatal zebra szívverése megemelkedik, szaporán veszi a levegőt, a vér a gyomorból és más fontos szervekből – a fű emésztése helyett – az izmokba és a végtagokba áramlik, így képes lesz reagálni és menteni az életét. Ha szerencsésen lehagyja az oroszlánt, amint úgy érzi, hogy elmúlt a veszély, a stresszhormon lecsökken, és a szervezete visszatér a normális üzemmódba. Aztán hirtelen megrázza magát, hogy megszabaduljon a félelem energiájától, és egyetlen pillanat alatt újra visszatér a békés legelészéshez, mintha mi sem történt volna.

Mi viszont elveszítettük a gyógyulás efféle művészetét. Mi hiába rázzuk meg magunkat, nem tudunk ilyen könnyedén megszabadulni a stressztől, és ez mind a felfogásunk miatt van. Ugyan nem valószínű, hogy tartanunk kellene egy oroszlán fenyegetésétől, de az „üss vagy fuss” reflexet bármilyen traumatikus esemény észlelése kiválthatja. Ez egy ősi rendszer, amely nem tesz különbséget egy oroszlántámadás és az üvöltöző főnök között. Képességünk miatt, amellyel az elménkben újra és újra fel tudjuk idézni a fenyegetést – legyen az valós vagy sem –, nem múlik el a késztetés. Stressz-szintünk magas marad, és megrekedünk egy szintén magas éberségi állapotban. Testünk ugrásra készen megfeszül, mint a katonáké a frontvonalban. Ez a hatás fizikailag, mentálisan és érzelmileg is kimerítő. Szó szerint lestrapál. (A későbbiekben leírok néhány gyakorlatot, amelyek igen hatásosan segítenek ellazítani a rendszert.)

Az „üss vagy fuss” reflex segít megmagyarázni, sokan miért találják olyan nehéznek megállítani és kikapcsolni cikázó elméjüket. Egy átlagember fejében óránként 2000 gondolat fordul meg, amely kétszer annyi, mint ahányszor levegőt veszünk ugyanennyi idő alatt. Még végiggondolni is fárasztó. A buddhisták ezt hívják „majomtudatnak”. Szakértők szerint egy nap 60-90 ezer gondolat fordul meg a fejünkben, ami igen izgága majomra vall. Állandóan gondolkodunk, de ritkán jutunk el egy-egy gondolatmenet végére. Gondolat közben eltérít egy másik gondolat, és így egyik gondolattól a másikig csapongunk.

Legközelebb, amikor rajtakapod magad, hogy elvesztél egy sor gondolat között, próbáld meg visszakövetni a láncolatát, hogy lásd, hogyan jutottál el oda, ahol kikötöttél. Keresd meg a kiindulási gondolatot, és próbáld ki, hogy tudsz-e elég ideig összpontosítani rá, hogy végiggondold azt. Ez egy igen erőteljes kis gyakorlat, amellyel megszelídítheted a majomtudatot. Akár még szórakoztató is lehet, hogy milyen véletlenszerű ugrások fordulhatnak elő a gondolatok között.

Velünk ellentétben az őseinknek nem volt választásuk, engedelmeskedniük kellett a természet törvényeinek. Bár ez egyben azt is jelentette, hogy a nap végén lehetőségük nyílt a pihenésre. Ők nem éltek az elektromosság luxusával, követniük kellett a napi ritmust. A tüzet nézték, és amellett aludtak, közben az elméjük ellazult és kiheverte a napi ingereket. Természetes lehetőségük nyílott a harmonizációra, hogy újra megtalálják önmagukat a napi nyüzsgés után. Az őseinkkel ellentétben nekünk helyet kell szorítanunk erre a naptárunkban. A legnagyobb ajándék, amit magunknak adhatunk, az, ha megállunk pár pillanatra a nap során, hogy befelé figyeljünk, mert túl könnyű elveszíteni önmagunkat, miközben egyik dologtól a másikig rohanunk, és elveszünk a tennivalók közt a mindennapok során. Fontos, hogy néha megálljunk, még ha csak egy pillanatra is, hogy megleljük önmagunkat és megvessük a lábunkat.

Mélylégzés-meditáció

Íme, egy meditáció, amely csak egy percet vesz igénybe, viszont segít, hogy levegőhöz juss:

- Helyezd a hasadra az egyik kezedet, a másikat pedig a szívedre.

- Hunyd le a szemed, és kezdj mélyeket lélegezni. Érezni fogod, ahogy a kezed alatt először a hasad emelkedik meg, majd a mellkasodban teljesedik ki a levegővétel.

- Ahogy kifújod a levegőt, először hagyd, hogy az a mellkasodból távozzon, majd a hasadból. Minden lélegzetvétel során mindkét kezed megmozdul.

- Belégzés közben a hasadon lévő kezed mozdul meg elsőként, majd a mellkasodon lévő követi. Kilégzés során a mellkasodon lévő kezed mozdul meg elsőként, és azt követi a hasadra tett kezed.

- Miközben beszívod a levegőt, képzeld el, hogy tisztító energiát szívsz magadba, amely megtisztítja a tested minden sejtjét.

- Ahogy kifújod a levegőt, képzeld el, hogy távozik a szervezetedből az összes stressz és a méreganyagok.

Sokak számára a megálláshoz több bátorság kell, mint a folytonos tevékenykedéshez. Mentsvárat találunk a „tevékenykedésben”, amelynek segítségével elkerülhetjük, hogy saját magunkkal legyünk. Tulajdonképpen sokan úgy éljük az életünket, hogy menekülünk saját magunk elől. Nem akarunk szembenézni magunkkal, mert félünk, hogy mit találunk, vagy ami még rosszabb, nem akarunk magunkba nézni, mert ezzel helyet adunk a belső hangoknak (igen, mindenkinek vannak ilyenjei), amelyek elkezdik fejtegetni, hogy hogyan rontjuk el az életünket, és hogy nem vagyunk elég jók. Talán ha lassítunk, rájövünk arra, hogy fogalmunk sincs, mit csinálunk.

Magánügy

„Másokat ismerni bölcsesség, magunkat ismerni megvilágosodás.”

Lao-ce

Kortól, nemtől, kultúrától, vallástól és státusztól függetlenül egyre többen esünk áldozatul az egzisztenciális válságnak vagy az ártalmas stressznek és depressziónak. A mentális betegségek nem válogatnak. A mentális és érzelmi jóllét mostanság gyakori téma, de amikor valaki a sikerről és a szerencséről beszél, azzal összefüggésben megnyílik a depresszióval, traumával, szorongással, kétségbeeséssel, elveszettség érzésével, túlterheltséggel, üresség érzésével vagy az élete értelmének, céljának megkérdőjelezésével folytatott személyes küzdelmeivel kapcsolatban is.

Bárki, aki e nehezen elviselhető félelmek vagy érzések közül valaha akár eggyel is küszködött, tudja, hogy a mennyország és a pokol nem kizárólagosan a halál utáni időszakra vonatkoznak, hanem ezek tulajdonképpen elmeállapotok, amelyek mindannyiunkban ott vannak, akár most is. Ha eluralkodik rajtunk a szorongás vagy a depresszió, az maga a pokol, ahogy a szeretet érzése vagy egy tökéletes pillanat élvezete a mennyországgal lehet egyenlő. Elménk állapota határozza meg, hogy gyarapodunk, vagy csak botorkálunk, és ez közvetlenül kihat az életminőségünkre. A spirituális intelligencia kifejlesztésével nem kell többé tartanunk a saját elménktől, hanem bizalmi szövetségbe léphetünk vele.

A mentális zavarok szubjektívek. Minden embernél különbözik a kiváltó ok és a súlyosság. Van, aki számára a depresszió olyan, mint egy fekete felhő, amely kiszívja a színeket az életéből, míg másokra annyira bénítólag hat, hogy rettegnek kikelni az ágyból is. Nem számít, hány címkét használunk arra, hogy megkülönböztessük a betegségek sorát, ezek csupán nevek, amelyek leírják a tényt, hogy az elménk nem találja az egyensúlyt. A betegségek mind különböző megnyilvánulási formái a mentális nyugtalanságnak, melyek azt jelzik, hogy valamilyen okból kifolyólag nem vagyunk formában. Az egyetlen közös nevező a mentális betegségekben az elme. Az általános jóllétünk szempontjából ezért fontos megismerkedni az elme természetével és működésével.

Az emberi tényező megértése szemfelnyitó felismerés. Ha képesek vagyunk a szokásos viselkedésünk mögé látni, és megérteni, hogy az elménk hogyan manipulál és szabályoz mindent, az megváltoztatja az életünket. A legtöbben soha nem figyelnek oda az elméjükre, mígnem valami balul üt ki. Addig a pontig hajlamosak vagyunk szabad kezet adni az elménknek: hadd gondolja, amit akar, akkor, amikor akarja. Eszünkbe sem jut megkérdőjelezni ezt. De amikor az elménket felborzolja valami apróság, vagy a hangok kórusa közli velünk, hogy milyen szánalmasak vagy haszontalanok vagyunk, azt tényként kezeljük. Teljes mértékig elhisszük, hogy amit az elménk mond számunkra, az a valóság tökéletes és objektív leképezése. Ez a vak hit egy sereg mentális gyötrelem gyökere.

Az elménk, amint tudjuk, se nem tiszta, se nem objektív. Amikor az elmére gondolunk, az jut eszünkbe, ami odabent van, nem pedig maga az elme. Az égen úszó felhő nem az ég maga. A személyes tapasztalataink és a világ értelmezése révén vannak dolgok, amelyek belénk égtek. És erre nemcsak a mi életünk szolgáltat alapot, a berögződéseket és kondicionálásokat örököljük is. Úgy belénk simulnak a múltbeli reakciók lábnyomai – amelyek mind befolyással vannak arra, hogyan magyarázzuk a minket körülvevő világot és hogyan éljük meg az életet – akár a felhők az ég szövetébe.

Ha úgy nőttél fel, hogy az Én kicsi pónimmal játszottál, és arról álmodtál, hogy egy nap neked is lesz saját lovad, egy legjobb barátod, akivel rengeteg kalandban lesz részed, a lovakkal kapcsolatos érzéseid szöges ellentétben fognak állni egy olyan felnőttével, akit gyerekkorában megrúgott vagy megharapott egy dühös ló, vagy akit a szülei kényszerítettek, hogy lovagoljon – és folyton azt szajkózták neki, hogy milyen szerencsés –, pusztán mert ők szerettek lovagolni. Az, ahogy a lovakra tekintünk, teljes mértékben attól függ, hogy milyen élmények kötnek hozzájuk. Ezek az élmények, és az, ahogy azokat magyarázzuk, érzelmi lenyomatokká válnak. Akárcsak egy sáros csizma, ezek is nyomot hagynak az elménkben, és befolyással lesznek ránk, míg meg nem szabadulunk tőlük. Amint kifejlesztjük magunkban a spirituális intelligenciát, elkezdjük felismerni és tisztán látni ezeket a lenyomatokat, egyre kevésbé hagyatkozunk az elménk irgalmára. Többé nem hagyjuk, hogy egyes gondolatok, félelmek és érzelmek úgy dobáljanak minket, akárcsak a szél az ördögszekeret.

Amint elfogadjuk a tényt, hogy az, ami az elménkben van nem objektív tény, hanem a saját elménk által értelmezett valóság, úrrá tudunk lenni rajta. És ha az elme szubjektív, akkor formálható is. Ez azt jelenti, hogy az elménk nem megmásíthatatlan tényeket tartalmaz, amelyekkel meg kell birkóznunk, vagy el kell viselnünk. Birtokunkban van az erő, hogy megszelídítsük, megeddzük és barátságot kössünk vele, ami egyben azt is jelenti, hogy az elménk segítségével gyarapodásnak indulhatunk.

Nem állhatunk a negatív érzelmek útjába, hogy azok belénk ne marjanak, és nem kerülhetjük el azokat a pillanatokat sem, amikor a fejünkben lévő hangok fecsegése váratlanul ér. Viszont rengeteg dolgot tehetünk annak érdekében, hogy gyengítsük a hatásukat, és visszaszerezzük az irányítást.

Az „öt érzék” meditáció egyszerű és nagyon hatékony módja annak, hogy megtörd a mérgező gondolatsémákat, vagy elhallgattasd a fejedben lévő hangokat. Mindegy, hogy hol vagy, megcsinálhatod akár az ágyban, a buszon vagy egy megbeszélés közben is. Ha sorra működésbe hozod az öt érzékszervedet – látás, hallás, szaglás, ízelés és érintés –, eredményesen ki tudsz lépni a gondolataid virtuális valóságából. Elég hosszan elidőzöl az érzékszerveiddel ahhoz, hogy utána képtelenség legyen visszatalálnod ugyanoda, ahonnan elindultál. Még csak le sem kell tenned ezt a könyvet ahhoz, hogy elvégezd ezt a meditációt.

„Öt érzék” meditáció

- Először nézz körül, és némán nevezz meg bármit, amit meglátsz: egy széket, az ablakot, egy piros autót…, öt-hat dolgot, ami éppen körülvesz.

- Aztán fedezd fel, mi a legtávolabbi hang, amit hallasz. Lehet az a forgalom zaja, egy repülő hangja vagy valaki beszéde.

- Majd keresd meg a hozzád legközelebb eső hangot. Lehet ez egy madár odakintről, vagy ha nagyon nagy a csend, még az is lehet, hogy a saját lélegzeted hangját is meghallod.

- Aztán fedezd fel az illatokat. Ha nem érzel semmit, akkor szagold meg a kézfejedet vagy a ruhád ujját.

- Próbáld meghatározni, hogy milyen ízt érzel a szádban.

- Végül jegyezd meg, hogy milyen érzés az, ahogy a széken ülsz, az ágyban fekszel vagy bárhol vagy.

Ez az egész gyakorlat nem tart tovább fél percnél, de akármeddig elnyújthatod. Amikor befejezted, nyugodtan térj vissza ahhoz a gondolathoz, ahonnan elindultál, feltéve, ha képes vagy rá. A gondolati sémának másodszor már nem lesz pontosan ugyanolyan hatása rád. Ez egy olyan gyakorlat, amit bármikor elvégezhetsz, amikor eszedbe jut, annyiszor, ahányszor csak szeretnéd, óránként vagy bármikor, amikor segítség kell. Ha kimászunk a gondolataink közül, és belebújunk a testünkbe, sikeresen távolságot tudunk teremteni önmagunk és bármilyen negatív self-talk között.

Kátyúk az úton

„A tapasztalat nem az, ami megtörténik veled. A tapasztalat az, amit azzal kezdesz, ami veled történik.”

Aldous Huxley

A spirituális intelligencia egyértelmű előnyt kovácsol számunkra az életben, de ez nem jelenti azt, hogy amint kifejlesztettük magunkban, többé nem találkozunk próbatételekkel és gondokkal. Bármennyire is szeretnénk, nem szabályozhatjuk azt, amit az élet tartogat számunkra. Azt viszont mi irányítjuk, hogy hogyan reagálunk rá. Rajtunk áll, hogy az élet hogyan formál minket. Az élet részének tekinthetjük, hogy vannak olyan időszakok, amikor kihívásokkal találjuk szembe magunkat, és elkerülhetetlen, hogy nem csupán kilendülünk az egyensúlyi állapotunkból, hanem padlót fogunk. A boldogságunk és a jóllétünk nem örökös, amelyet ne lehetne kibillenteni az egyensúlyi állapotból. A spirituális intelligencia viszont erőt ad, mikor az élet próbára tesz, így képesek leszünk gyorsan visszazökkenni.