részlet

Eredeti kiadás: Borrow my Heart

Copyright © 2023 by Kasie West

Jacket art copyright © 2023 by Charley Clements

Published by Delacorte Press, an imprint of Random House Children’s Books, a division of Penguin Random House LLC, New York.

Ebben a könyvben egy kutya sem hal meg! Viszont a való életben ez sajnos előfordul.

A mi édes mentett kutyánknak, Harley-nak. Köszönjük, hogy jobbá tetted az életünket, és hogy mindig a legjobb kutyafiú voltál!

1. fejezet Szabály: Soha ne randizz olyan sráccal,
akivel éppen csak találkoztál!
Ugyanannyira valószínű, hogy szociopata,
mint hogy rendes.

– Szia! – csúsztattam le a vállamról a strandtáskát a kávézó kockás csempés padlójára. – Azt hittem, négykor végzel.

Kamala, a legjobb barátnőm felsóhajtott a pénztárgép mögött.

– Lewis beteget jelentett, ezért Meg kérte, hogy maradjak tovább.

– A gonosz főnököd megkért, hogy maradj, te pedig rávágtad: „Kit érdekel Wren, persze hogy maradok!”

– Psszt! – nézett a válla fölött a hátsó folyosó irányába, majd lekapott a pultról valamit, és felém dobta. – Tudom, hogy elrontom a tökéletesen megtervezett délutánodat.

A lőszere eltalálta a vállamat, majd a földön landolt.

– Ez meg mi? – hunyorogtam a padlóra. – Egy muffindarab?

– Csokis keksz.

A kávézó, ahol Kamala dolgozott, péksüteményeket is árult, amiket a megvilágított üvegpult mögött állítottak ki. Felvettem a csokis kekszet, és a szemetesbe dobtam.

– Mikor végzel?

– Hatkor.

– Hatkor? Hát már nem akarsz a strandra menni?

Lőttek a délutáni terveimnek.

A szemét forgatta.

– Nem mintha bementél volna a vízbe, te óceángyűlölő!

– Már lógattam bele a lábam! Tudod te, hány ragadozó él az óceánban?

– De egyik sem rád vadászik, Wren.

– Te voltál az, aki megmutatta nekem azt a videót, amin a bálna megevett egy kajakost.

– Csak mert az igazi táplálékának útjában állt. Aztán ki is köpte a nőt.

– Kiköpte? Ezzel akarsz meggyőzni az óceánban való úszkálásról? Hát köszönöm, nem kérek belőle. – Lehúztam a lófarkamról a hajgumit, és a falon lógó, szörfdeszkát ábrázoló bekeretezett fotó tükröződő felületébe pillantva megigazítottam a kusza kontyomat. – Mi van azzal a nagy fehér cápával, amelyik hat hónappal ezelőtt megette azt az embert pont a mi strandunkon? Még mindig szabadon úszkál, az emberi vér ízével a szájában.

– Nagyobb az esélye, hogy beléd csap a villám, mint hogy megtámadjon egy cápa.

– Nem is járkálok egy fémrúddal a kezemben, amint látod.

Kamala megrázta a fejét.

– Tudod, a strand két óra múlva is ott lesz. Megnézhetjük a naplementét, és betemethetjük a lábunkat a homokba. Olyan romantikus lesz! – cukkolt. – Úgyis nagyon régen volt ilyesmiben részed.

– Régen volt már homokos a lábam.

Nem vett tudomást a szarkazmusomról.

– Egyébként mikor is volt az a Phillip-ügy? Tavaly? Nem mintha sikerült volna eljutnia a pasi státuszig. Te meg a hülye szabálylistád! Soha senki nem fog megfelelni neki.

– Akkor azt hiszem, egyedül fogok meghalni – vigyorogtam, és a kedvenc asztalomhoz sétáltam, ami egy félreeső helyen állt, a kasszán túl. A kávézónak ebben a kis zugában fából készült könyvespolcok magasodtak, tele csecsebecsékkel, cserepes növényekkel és vagy tucatnyi önsegítő könyvvel – a legtöbbjük a pozitív hozzáállást népszerűsítette jógával, madármegfigyeléssel vagy önhipnózissal. Ha itt várom meg Kamalát, olvasgathatom ezeket, miközben ő kiszolgálja a vendégeket. Az olvasás amúgy is szerepelt a terveim listáján, amit a partra készítettem. Nem arról volt szó, hogy nem tudtam volna az új tervhez alkalmazkodni… oké, valamennyire arról is. Csak szerettem megtervezni az életemet. Jobban ment így.

Megszólalt az ajtó csengettyűje, és belépett két fickó, akiket éppen csak ki tudtam venni a pulton tartott széles levelű növényen keresztül. Lehuppantam egy székre. Az egyik srác úgy tartotta a telefonját, mintha szelfit készítene, de aztán beszélni kezdett.

– Eljött az igazság pillanata, Asher. Itt, ebben a giccses, tengerparti stílusú kávézóban – mutatott a mobiljával a falra ragasztott nagy kagylóra – be fog bizonyosodni, hogy nekem lesz igazam, te pedig sajnálni fogod, hogy valaha is hivatalosan fogadtál velem.

A telefon nélküli fickó – ezek szerint Asher – jóindulatú mosollyal fogadta, hogy az arcába dugták a telefont, és a pulthoz lépett.

Nem terveztem, hogy sokáig maradok, ezért a fürdőruhám fölött leggingset és melegítőfelsőt viseltem. Mélyebbre süllyedtem a székben, és úgy tettem, mintha a táskámat nézegetném, miközben a két srác kávét rendelt.

– Nem kellett volna velem jönnöd – mondta Asher, aki egy szemüveget és sapkát viselő, nyúlánk, fehér srác volt. Előhúzott a zsebéből egy húszdollárost, és átnyújtotta Kamalának.

– De akkor hogyan rögzíteném a megaláztatásodat a jövő nemzedéknek?

A telefonos fickó magasabb volt nála, Star Wars-os pólót és Martens bakancsot viselt. És még mindig videózott.

– Különben is, azt hiszed, hogy majd ez a kiscsaj fog kimenteni az internetes ragadozók karmaiból? – biccentett Kamala felé.

– Kisasszony – javította ki a barátnőm a maga lefegyverzően pimasz módján. – És nem foglak. Átnyújtotta a fickónak a blokkot, a tetején egy halom aprópénzzel. – Itt még pánikgomb sincs.

A telefonos fickó végül leengedte a telefonját.

– Nem kéne ilyen információkat önként kiadnod idegeneknek.

– Bízom az emberekben – mondta Kamala. Tényleg bízott. De emellett jó emberismerő is volt. Elvégre én voltam a legjobb barátja.

– Pont mint te, Asher! – mondta a telefonos. – Mindent megosztasz mindenkivel.

Asher feltolta az orra tövébe a szemüveget, és úgy mosolygott, mintha ez bók lenne, és lecsúsztatta a visszajárót a borravalós üvegbe.

– Akarsz kérdezni a barátomtól? – fordult Kamalához a telefonos fickó. – Bármit elmond neked. Akarod tudni a cipőméretét?

Asherre mutatott, aki rögtön rávágta a választ:

– Negyvenhatos.

– Magasság?

– Száznyolcvanhat centi – felelte Asher.

A telefonos fickó felvonta a szemöldökét, mintha nem igazán hinné el, amit hall, de folytatta a kérdezősködést.

– Kedvenc gyerekkori trauma?

Asher kinyitotta a száját, mintha tényleg válaszolni akart volna, amikor a barátja a segítségére sietett.

– Hagyjuk! Úgyis mindenki tudja, hogy tökéletes gyerekkorod volt.

Kamala egy filctollat és egy kávéspoharat tartott a kezében.

– Ööö… mit szólnál egy névhez?

– Dale – mondta a telefonos fickó.

– Ó, értem már, hogy megy ez – piszkálódott Asher. – Én fizetek, te meg learatod a babérokat.

Dale nem válaszolt a poénra, hanem a pulton álló kis fadobozra mutatott.

– Az meg mi?

– Ez egy ötletdoboz – válaszolta Kamala. Ki nem állhatta; legtöbbször tele volt felszedős szövegekkel vagy durva megjegyzésekkel.

– Hagyományos visszajelzés – bólintott Asher. – Klassz.

Letépett egy darab papírt a doboz melletti jegyzettömbről, leírt valamit, majd bedobta a tetején lévő nyílásba. Aztán körülnézett a kávézóban. Lehajtottam a fejemet. A tekintete átsiklott rajtam. Megmentett a hatalmasra nőtt növény a pulton. Az egyetlen boksz felé mutatott ablak mellett, amit egy nyárias festmény díszített, óceánnal, színes esernyővel, papuccsal meg csíkos törölközővel.

Mikor kerülhetett oda? Alig telt el a nyár első hete. Kamala festette volna?

A srácok odasétáltak a fülkéhez a helyiség túloldalán, és leültek. A kávégép sziszegése elnyomta a beszélgetésüket. Előástam a kocsikulcsomat a táskámból, és arra gondoltam, talán mégis elmegyek.

– Szóval? – lépett az oldalsó pulthoz Kamala, és áthajolt rajta, hogy halkan beszélhessünk. – Naplemente a tengerparton a legjobb barátnőddel? Mármint én megfelelek a szerelemmel kapcsolatos minden nagyon speciális kritériumodnak, nem igaz?

Az álla alá tette a kezét úgy, mintha az arca egy kiállítási tárgy lett volna. Kamala gyönyörű volt. Indiából származott, sűrű, egyenes fekete haja, sötét, intenzív szeme, nemes ívű orra és telt ajka volt.

– Bár belegondolva valószínűleg mégsem. Mostanában nem olvastam a szabályaidat.

És nem is mutattam volna meg neki. Soha többé. Már így is eleget gúnyolódott rajtuk, és ez még azelőtt volt, hogy hozzáadtam volna a Phillip utáni kritériumaimat: Hat hónapja kell ismernem egy pasit, mielőtt egyáltalán fontolóra venném, hogy járni akarok vele. Biztosan tudnom kell, hogy legalább egy családtagjával jól kijön, és kell, hogy legyen egy vagy több olyan barátja, akit általános iskola óta ismer, és azóta is tartják a kapcsolatot. Nem gondoltam, hogy ezek teljesíthetetlen kiegészítések lettek volna. Valójában mindet a józan ész diktálta… azok az okok, amiért Phillip biztosan nem volt pasialapanyag.

– Persze hogy megfelelsz a kritériumoknak! Te vagy az én az egyetlenem!

Kamala mosolyra húzta az ajkát.

– Ez tényleg…

– Édes? – kérdeztem vigyorogva.

– Szánalmas.

A gép abbahagyta a sziszegést, és Kamala ráillesztette a pohárra a fedelet.

– Dale! – kiáltotta, mintha nem csak ők ketten lennének rajtunk kívül a kávézóban.

Dale felállt, és a pulthoz sétált. Lustán rámosolygott Kamalára, miközben felvette a két italt.

– Köszönöm – mondta, és az asztalhoz vitte őket. Most, hogy újra csend lett, hallottam őket.

– Mikorra is mondta a csaj, hogy itt lesz? – kérdezte Dale. – Mert már nagyon várom, hogy megnyerjem ezt a fogadást, és végignézzem, ahogy hülyét csinálsz magadból a születésnapi bulimon.

– Nem nyered meg. Jönni fog – nézett a telefonjára Asher. – Bármelyik percben itt lehet.

– Négyet mondtál, nem? Már elmúlt négy. Még mindig nem döntöttem el, mi hozna téged kínosabb helyzetbe: ha háromszor körbefutnád az iskola udvarát úgy, hogy mindenki nézi, vagy ha előadnád azt a táncot, amit harmadikban tanultál.

Asher levette a sapkáját, felfedve gyönyörű, hullámos, vörösesbarna haját, és az asztalra tette. Ha nekem ilyen hajam lenne, soha nem takarnám el sapkával. Az én hajam egyenes volt és unalmas barna.

– Egyik sem hozna zavarba – mondta.

Még én is láttam, hogy blöfföl. Az arca kissé elvörösödött, és előreesett a válla.

Dale csak nevetett, és megint ráfogta a telefonját, mintha levideózná a zavarát. Vagy tényleg azt csinálja?

Asher feltartotta a kezét, és eltakarta a kamerát.

– Erre nem fog sor kerülni, mindjárt itt lesz.

– És honnan fogjuk tudni, hogy ő az, amikor besétál? Soha nem találkoztál ezzel a lánnyal, még képed sincs róla.

– Egyszerűen tudni fogom – mondta Asher.

Dale horkantott.

– Az alulfejlett intuíciód varázslatával?

– Köszönöm a támogatást – ironizált Asher.

– De most komolyan – folytatta Dale. – Mondd, hogy beszéltél vele. Mármint, hogy tényleg hallottad a hangját.

Asher látványosan forgatta a szemét, még a fejével is körözött hozzá.

– Ne videózz már!

– Kamala – suttogtam. Rám nézett onnan, ahol éppen szalvétákat igazgatta, de nyilván ő is hallgatózott. Nem mintha halkan beszélgettek volna. – Mi rímel a patkányra?

– Ne légy gonosz, Wren.

Nem gondoltam, hogy gonosz lettem volna. Éppenséggel a srác haverja tűnt gonosznak, aki szórakozásból azon agyal, hogyan alázza meg őt.

Dale folytatta:

– Abbahagyom, ha felhívod videón a lányt.

– Jobb ötletem van – mondta Asher. – Majd személyesen beszélek vele, amikor belép azon az ajtón.

Úgy bámulta az ajtót, mintha a lány varázslatos módon megjelenne, ha kimondja.

Dale nevetésben tört ki. Megborzongtam tőle. Anyám csinálta ezt mindig: nevetett, ha kényelmetlenül éreztem magam, nevetett, ha fájt valamim, nevetett, ha olyan kérdést tettem fel, amire nem akart válaszolni.

– Asher, haver, vége van! Ismerd el – nevetett tovább Dale. – Eddig benne voltam a játékban, de ugye te sem gondolod komolyan, hogy eljön? Tudom, hogy Elinor jól elbánt veled, de tényleg ennyire hülye vagy?

Szinte önkéntelenül talpra ugrottam. Égett a mellkasom.

– Használhatom a pihenőszobátokat? – kérdeztem Kamalától suttogva.

– Miért? – kérdezte óvatosan.

– Szabad?

– Igen.

Felkaptam a táskámat, megkerültem a pultot, és a lehető leglazábban mentem végig a folyosón. Meg éppen akkor lépett ki a konyhából, amikor a szobához értem. A tekintete a kócos kontyomról a papucsomra siklott. Savanyú képet vágott, de tudtam róla, hogy inkább a stressztől, mint valódi rosszindulat miatt. Arra gondoltam, hogy a figyelmébe ajánlom a polcon lévő könyvek egyikét – a jógát vagy az önhipnózist –, de úgy döntöttem, nem kísértem a szerencsémet.

– Segíthetek? – kérdezte.

– Leöntöttem a felsőmet, át akartam öltözni.

Bólintott.

– Csak ne sokáig.

– Nem, igen, úgy értem, köszönöm, sietek.

Az ajtó felé mutattam, és gyorsan kikerültem őt.

Beléptem a helyiségbe, és előkotortam a táskámból a strandolás utáni váltóruhámat: egy rövid farmernadrágot és egy csíkos crop topot. Kamala éppen akkor jelent meg, amikor levettem a melegítőfelsőmet.

– Mit művelsz?

Láthatóan megdöbbent. Egy kicsit én is. Nem igazán voltam impulzív. Valójában nagyon is igyekeztem, hogy ne legyek az.

– Segítek – rángattam le magamról a leggingset, és felhúztam a rövidnadrágot.

– Mi? Kinek segítesz?

– Az a srác odakint egy olyan lánnyal beszélgetett, akivel még sosem találkozott. Velem sem találkozott még sosem.

Kamala összehúzta a szemöldökét, ahogy felfogta, mit akarok mondani.

– Nincs szüksége arra, hogy megmentsd őt a saját barátjától.

– Nem róla van szó. Magunkat kímélem meg attól, hogy tovább kelljen hallgatnunk ezt a szekunder szégyen helyzetet.

Komolyan, a haver által kilátásba helyezett megaláztatástól az egész testemet átjárta a feszültség.

– Mi van, ha ez a lány, bárki is legyen, mégsem ültette fel?

Megfordítottam a crop topot úgy, hogy hátul legyen a címke, és az ujjába dugtam a karomat.

– De megtette. És ha nem segítek, akkor kitalál majd valami kifogást a mai napra, és még hetekig szívatja.

– Mi van, ha csak késik, és felbukkan, miközben te odakint vagy, és úgy teszel, mintha ő lennél?

– Az kínos lesz. – A fejemre húztam a pólót, és a bikinifelsőm fölé rántottam. – Mondta a nevét? Hogyan kellene hívni engem?

– Nem hallottam nevet.

A falon lévő tükör segítségével felvittem egy réteg szempillaspirált. Kihúztam a gumit a hajamból, lehajoltam, végigsimítottam hosszú, barna fürtjeimen, majd hátravetettem a fejemet.

Az ajtón lévő csengő csilingelt.

– Reméljük, hogy ő az! – mondta Kamala. – Vagy megunták, és elmentek.

Megvonom a vállamat. Mindkettő tökéletesen jó befejezése lenne ennek a jelenetnek. Tényleg nem érdekelt. Nem is ismertem a fiút. Engem csak ez az ostoba érzés érdekelt, ami eluralkodott rajtam, és emlékeztetett arra, hogy bár anyám hatszáz kilométerre élt tőlem, úgy tűnik, még mindig hatalma van az érzelmeim felett. Pedig én vagyok az érzéseim egyedüli ura. Nem az általa elkövetett dolgok emlékképei, és végképp nem ő!

– Ez egy igazán rémes ötlet – mondta Kamala.

– Tudsz jobbat? – kérdeztem.

– Igen! Csak ülj ott, és hagyd, hogy magától alakuljon a helyzet.

– Ez kicsit sem működött – mondtam. – Már döntöttem.

És ha egyszer eldöntöttem valamit, akkor azt végig is vittem.

Kamala is tudta ezt, és lemondóan felsóhajtott.

– Micsoda irányításmániás vagy!

– Ezért szeretsz.

Benyúltam a zsebébe, ahol tudtam, hogy egy tubus csillogó rózsaszín szájfényt tart. Felkentem egy réteget az ajkamra, aztán csókot dobtam neki, miközben a hátsó ajtó felé indultam.

– Jobb, ha kimész, nehogy lemaradj a műsorról!

Tartalom

1. fejezet – Szabály: Soha ne randizz olyan sráccal, akivel éppen csak találkoztál! Ugyanannyira valószínű, hogy szociopata, mint hogy rendes.

2. fejezet – Szabály: Soha ne randizz olyan sráccal, aki szerint minden egy jel. Találni egy cetlit, amin az áll, hogy „Kedd van!”, csak keddenként jelent csodát.

3. fejezet – Szabály: Ha nem létezik online, akkor a szívedben sem létezhet.

4. fejezet – Szabály: Soha ne randizz olyan sráccal, akinek rossz ízlése van barátok terén.

5. fejezet – Szabály: Soha ne randizz olyan sráccal, aki miatt úgy érzed, elveszíted az irányítást.

6. fejezet – Szabály: Szamárnak lenni csak egy farmon jó. Soha ne legyél szamár valaki lova helyett!

7. fejezet – Szabály: Soha ne randizz olyannal, aki impulzív.

8. fejezet – Szabály: Soha ne randizz olyannal, aki a legrosszabbat hozza ki belőled.

9. fejezet – Szabály: Soha ne randizz olyannal, aki hazudik!

10. fejezet – Szabály: Soha ne randizz olyannal, aki mellett nem lehetsz önmagad.

11. fejezet – Szabály: Soha ne randizz olyannal, aki túl kedves. A végén még tönkreteszed.

12. fejezet – Szabály: Soha ne hagyd, hogy akivel randizni szeretnél, együtt lógjon azzal, akivel éppen randizol.

13. fejezet – Szabály: Az egyetlen személy, aki miatt görcsbe kell rándulnia a gyomrodnak, a gasztroenterológusod.

14. fejezet – Szabály: Senki kedvéért ne változz meg… kivéve, ha a túlságosan kritikus lelkiismeretedről van szó.

15. fejezet – Szabály: Ha egy pasi azt akarja, hogy bemenj az óceánba, az ő feladata gondoskodni a cápa elleni fémketrecről.

16. fejezet – Szabály: A legtöbb játéknak vannak szabályai. Ne randizz olyan pasival, aki nem tartja be őket.

17. fejezet – Szabály: Mindig olyannal randizz, aki jól ölel.

18. fejezet – Szabály: Csak olyan fiúval randizz, akit mindenki szeret.

19. fejezet – Szabály: Csak olyan fiúval randizz, aki szereti az állatokat.

20. fejezet – Szabály: Soha ne pisilj a jövődre.

21. fejezet – Szabály: Az igazság felszabadít… remélhetőleg.

22. fejezet – Szabály: Mindig legyél büszke arra, akivel jársz.

23. fejezet – Szabály: Csak olyan fiúval randizz, aki képes lenne egy tyúkólban aludni a kedvedért.

24. fejezet – Szabály: Mindig bízz az első megérzésedben.

25. fejezet – Szabály: De most komolyan: mindig bízz az első megérzésedben.

26. fejezet – Szabály: A meglepetés egy álruhába bújt figyelmeztetés.

27. fejezet – Szabály: Egy fiúnak se adj elég hatalmat ahhoz, hogy felforgassa az életedet.

28. fejezet – Szabály: Soha ne randizz olyasvalakivel, aki másra hárítja a felelősséget.

29. fejezet – Szabály: Feladni minden szabályt. Végül úgysem menthetnek meg.

30. fejezet

31. fejezet

32. fejezet – Szabály: Kutyák > Emberek.

Köszönetnyilvánítás

A szerzőről

A könyv sem egészében, sem részben nem másolható a jogtulajdonos írásbeli engedélye nélkül. Kivételt képeznek ez alól a könyvkritikáknál és recenzióknál felhasznált rövid idézetek.

Kiadta a Menő Könyvek, a Manó Könyvek Kiadó Kft. imprint kiadója. A Manó Könyvek Kiadó az 1795-ben alapított Magyar Könyvkiadók és Könyvterjesztők Egyesülésének tagja. 2024

1086 Budapest, Dankó u. 4–8.

Felelős kiadó: Kolosi Beáta ügyvezető igazgató

Minden jog fenntartva.

Fordította: Hartinger Emese © 2024

Felelős szerkesztő: Liska Enikő

Olvasószerkesztő: Dobos Attila

Műszaki vezető: Rácz Julianna

ISBN 978 963 584 600 9

Elektronikus változat:

eKönyv Magyarország Kft.

www.ekonyv.hu

Készítette Ambrose Montanus

Felhasznált betűtípusok

Noto Serif – Apache License 2.0

Nunito – SIL Open Font License

Protest Revolution – SIL Open Font License

Source Serif 4 – SIL Open Font License