A fordítás alapjául szolgáló kiadás:

Abraham Verghese: The Covenant of Water

Grove Press, New York, 2023

Fordította

Bosnyák Gabriella

Első kiadás

Copyright © 2023 Abraham Verghese

Magyar kiadás © Libri Könyvkiadó, Budapest, 2025

Hungarian translation © Bosnyák Gabriella, 2025

Minden jog fenntartva

Borítóillusztráció © Rageshree Rajmohan Cunningham

Szerzőfotó © Jason Henry

Térkép © Martin Lubikowski, ML Design, London

Az idegen szavak átírását ellenőrizte: Greskovits Endre

A könyvben szereplő bibliaidézetek fordításai Károli Gáspár revideált bibliafordításából (1908) származnak.

Felelős kiadó Gyuricza Eszter

Felelős szerkesztő Ferenczy Zsófia

A szöveget gondozta Csuhai István

Műszaki szerkesztő Széplaki Gyöngyi

A borítót az eredeti alapján Féder Márta készítette

Tördelte Izing Imre

Az elektronikus verziót az eKönyv Magyarország Kft. forgalmazza

www.ekonyv.hu

Készítette Takács Gábor

ISBN 978-963-604-583-8

A könyv cselekménye kitalált történet. Minden hasonlóság élő vagy

már elhunyt személyekkel pusztán a véletlen műve.

Tartalom

Első rész

Második rész

Harmadik rész

Negyedik rész

Ötödik rész

Hatodik rész

Hetedik rész

Nyolcadik rész

Kilencedik rész

Tizedik rész

Köszönetnyilvánítás és jegyzetek

Szószedet

Mariam Verghese emlékére

Folyóvíz jő vala pedig ki Édenből a kert megöntözésére…

1Móz 2,10

Nem kalapácsütés, hanem a vizek tánca énekli

a kavicsot tökéletessé.

Rabindranath Tagore

(Bartos Zoltán fordítása)

Első rész

1. FEJEZET

Minden napon

Travankúr, Dél-India, 1900

Tizenkét éves, és reggel férjhez megy. Anya és lánya a gyékényen fekszenek, nedves arcuk összeér.

– Az esküvője napja a legszomorúbb nap egy lány életében – mondja az anyja. – Azután, ha Isten is úgy akarja, minden jobbra fordul.

Anyja szipogása nemsokára egyenletes légzéssé, majd egészen halk horkolássá változik, ami a kislány fejében mintha rendet teremtene az éjszaka elszórt hangjai között, a hűlő falak pattogásától a kutya keltette csoszogó zajig a homokos udvaron.

Karvalykakukk kiált: Kérekkeda? Kérekkeda? Merre van kelet? Merre van kelet? A lány elképzeli, hogy a madár lepillant a tisztásra, a házukat fedő zsúptetőre. Előtte a lagúnát láthatja, mögötte pedig a patakot és a rizsföldet. A madár akár órákon át is képes rikácsolni, nem hagyva aludni őket… ám most hirtelen elhallgat, mintha kobra marta volna meg. Az utána támadt csendben a patak nem énekel altatódalt, halk morajlással folyik tova a simára csiszolt kavicsokon.

Még pirkadat előtt felébred, az anyja még alszik. Az ablakból a rizsföldeket elárasztó vízre lát, úgy csillog, mintha kovácsolt ezüst lenne. Az elülső verandán az apja díszes nyugágya, a csárukaszéra elhagyatottan, üresen áll. Felemeli a hosszú karfákra fektetett írótáblát, és leül. A nádfonat még őrzi az apja alakját.

A lagúna partján négy kókuszpálma nő ferdén, szinte súrolják a vizet, mintha csak a saját tükörképükben gyönyörködnének, mielőtt az ég felé nyújtóznának. Isten veled, lagúna. Isten veled, patak.

– Mólé?{1} – fordult hozzá az apja fivére előző nap, amin nagyon meglepődött. Mostanában nem szokta őt mólénak, lányomnak hívni. – Találtunk számodra egy megfelelő partit! – Mézesmázos volt a hangja, mintha egy négyéves gyerekhez, nem pedig egy tizenkét éves lányhoz beszélne. – A vőlegényed nagyra értékeli, hogy jó családból származol, hogy pap lánya vagy.

A lány tudta, hogy a nagybátyja egy ideje már ki akarja házasítani, mégis úgy érezte, sietve ütötte nyélbe ezt a frigyet. Mit felelhetett volna erre? Ezekben a dolgokban a felnőttek döntöttek. Az anyja arcára kiülő tehetetlenség zavarba hozta. Szánta az anyját, pedig nagyon szeretett volna tiszteletet érezni iránta. Később, amikor kettesben maradtak, az asszony ezekkel a szavakkal fordult hozzá:

– Mólé, ez már nem a mi házunk. A nagybátyád… – Esedezve nézett, mintha a lánya tiltakozott volna. Elnémult, idegesen pillantott körbe, mintha a falon sütkérező gyíkok kihallgathatnák. – Miben különbözhet az ottani életed az ittenitől? Karácsonykor jókat eszel, nagyböjtkor böjtölsz… és vasárnaponként templomba jársz majd. Ugyanolyan eucharisztia, ugyanolyan kókuszpálmák, ugyanolyan kávébokrok vannak ott is. Remek parti… Jómódú férfi.

Miért venne el egy jómódú férfi egy szegény, hozomány nélküli lányt? Milyen titkot rejtegetnek előle? Minek lehet híján? Egyrészt a fiatalságnak – negyvenéves. Már van egy gyermeke. Néhány nappal azelőtt, hogy a házasságközvetítő náluk járt, hallotta, hogyan torkolta le a nagybátyja az anyját.

– És akkor mi van, ha a nagynénje vízbe fúlt? Ez talán olyan, mint a családban előforduló elmebaj? Ugyan ki hallott már olyat, hogy egy családnak az legyen a bűne, hogy több tagja is vízbe fulladt? Az emberek irigyek más jó partijára, ezért mindig találnak valami apróságot, amit felfújhatnak.

A lány végigsimítja a szék fényes karfáját, és egy pillanatra az apja karjára gondol; mint a legtöbb malajálí férfi, ő is egy kedves, szeretetre méltó medve volt: szőrös volt a karja, a mellkasa, de még a háta is. Ebben a székben, az ölében ülve tanulta a betűvetést. Amikor jól teljesített az egyházi iskolában, az apja azt mondta:

– Eszes vagy. De a kíváncsiság még ennél is fontosabb. Középiskolában a helyed. Sőt, főiskolán! Miért is ne? Nem hagyom, hogy fiatalon menj férjhez, mint az anyád.

A püspök az egyik Mundakajamhoz közeli, problémás templom élére nevezte ki az apját, ahol nem volt állandó ácsen, mert a mohamedán kereskedők belekötöttek. Nem volt családnak való hely; a reggeli pára még délben is az ember térdét rágta, estére az álláig is felkúszott, a nedvesség pedig asztmát, reumát és lázat okozott. Kevesebb mint egy évvel a megbízása után hidegrázással tért haza, a bőre forró volt, a vizelete fekete. Mielőtt még segítséget hívhattak volna hozzá, a mellkasa megszűnt fel-le mozogni. Az anyja egy tükröt tartott az ajkához: nem lett párás. Az apja lélegzete elillant, nem maradt utána más, csak levegő.

Ez volt a lány életének legszomorúbb napja. Hogyan lehetne a házasság ennél rosszabb?

Utolsó alkalommal kel fel a nádfonatú székből. Az apja széke és tíkfából készült ágya olyanok számára, mint a szent ereklyék; magukba zárják a férfi lényegét. Bárcsak magával vihetné őket új otthonába!

A ház népe mozgolódni kezd.

Megtörli a szemét, kihúzza magát és felszegi a fejét; szembenéz vele, bármit hozzon is ez a nap, szembenéz azzal, hogy el kell hagynia az otthonát, amely többé már nem az otthona. A zűrzavar és a fájdalom megfejthetetlen misztériumok Isten világában, a Biblia mégis arra tanítja, hogy a mélyben rend uralkodik. Ahogy az apja mondaná: „A hit azt jelenti, hogy tudjuk, létezik törvényszerűség, még ha láthatatlan is.”

– Minden rendben lesz velem, Appa – mondja, elképzelve az apja gyötrelmét. Ha a férfi élne, nem adnák ma férjhez.

Elképzeli, mit válaszolna az apja. Az apa gondjainak egy jó férj vet véget. Imádkozom, hogy a tied az legyen. Egyvalamit azonban tudok: ugyanaz az Isten, aki itt vigyázott rád, ott is veled lesz, mólé. Ezt ígérte nekünk az Evangéliumban: „és ímé én ti veletek vagyok minden napon a világ végezetéig.”{2}

{1} A gyakrabban előforduló idegen szavak magyarázatát lásd a könyv végén található szószedetben. (a szerk.)

{2} Mt 28,20