MATT FRASER

SOSE HALUNK MEG

A túlvilág titkai

ÉDESVÍZ KIADÓ
BUDAPEST

A fordítás az alábbi kiadás alapján készült:

Matt Fraser / We Never Die

Originally published by Gallery Books, an imprint
of Simon & Schuster, Inc., USA, 2022

Fordító

Mohai Szilvia

Szerkesztő

Kósa Éva

Olvasószerkesztő

Kótai Kata

Copyright © Matt Fraser 2022

Hungarian translation © Mohai Szilvia, 2023

Hungarian edition © Édesvíz Kiadó Kft., 2023

Cover design © Édesvíz Kiadó Kft., 2023

Minden jog fenntartva.

A könyv – a kiadó írásos jóváhagyása nélkül – sem egészében, sem részleteiben nem sokszorosítható vagy közölhető, semmilyen formában és értelemben, elektronikus vagy mechanikus módon, beleértve a nyilvános előadást vagy tanfolyamot, a hangoskönyvet, bármilyen internetes közlést, a fénymásolást, a rögzítést vagy az információrögzítés bármely formáját.

ÉDESVÍZ KIADÓ, BUDAPEST

Felelős kiadó: Novák András igazgató

Főszerkesztő és gyártásvezető: Dudich Ákos

Tipográfia: Szász Julianna

A borítót készítette: Goart Design Bt.

Elektronikus formátum
Békyné Kiss Adrien

EPUB ISBN 978-963-507-419-8

MOBI ISBN 978-963-507-420-4

Kedves Olvasó!

Az Édesvíz Kiadó célja megalakulása, 1989 óta, hogy útmutatást, támaszt, kihívást nyújtson azoknak, akik a tudatos önismeret és önfejlesztés egész életen át tartó útjára léptek. A Kiadó csapata azóta is minden nap azon dolgozik, hogy megtaláljuk és megjelentessük azokat a könyveket, amelyek céljai elérésében (vagy keresésében) leginkább segítik Önt.

Ahogy az élet minden területén, könyvkiadói hivatásunkban is a megújulás, az innováció az egyik legfontosabb szempont.

Elkötelezettek vagyunk a nyomtatott és az elektronikus könyvkiadásban egyaránt. Ezért használjuk ki az ebook kínálta lehetőségeket is: ezzel a XXI. századi technikával környezetkímélőbben és az Ön számára is olcsóbban tudjuk eljuttatni Önhöz azt, amit szeretne, mint a nyomtatott verzióval. Ráadásul a régi, boltokban talán már nem is kapható könyveinket digitálisan ismét megtalálhatja.

Az olvasás élménye és szeretete az Édesvíz Kiadó hitvallása: legyen az nyomtatott vagy elektronikus, megvásárolt vagy illegálisan letöltött. Lényeg, hogy az Üzenet, a Könyv eljusson Önhöz.

Ugyanakkor mire Ön ezeket a sorokat olvassa, addigra akár ezernél is több órányi munkánk és jelentős kiadásaink vannak a megjelentetésben.

Ezért hálásan megköszönjük, ha könyvünket illegális letöltés helyett megvásárolja, és ezzel hozzájárul Kiadónk fenntartásához és további könyvek kiadásához. Cserébe mi igyekszünk minden kiadványunkat egyre könnyebben és olcsóbban elérhetővé tenni az Ön számára.

Szívesen fogadunk minden visszajelzést, amelyet megfontolva még többet tehetünk azért, hogy Ön, kedves Olvasó, elégedett legyen Kiadónkkal és könyveinkkel.

Köszönjük együttműködését!

Jó olvasást kíván:

Novák András

alapító tulajdonos

Kapcsolat:

szerkesztoseg@edesviz.hu

www.edesviz.hu

• TARTALOM •

Előszó

Matt Fraser üzenete

1. fejezet: Látnoki képességek

2. fejezet: Az igazság a mennyországról

3. fejezet: Angyalok, jelek és a lelkek látogatása

4. fejezet: Átlépés a mennyországba

5. fejezet: Emlékek és mérföldkövek

6. fejezet: Kérdezzük a médiumot!

7. fejezet: Szerelem és kapcsolatok

8. fejezet: Nem félek a szellemektől: kísértés, gonosztettek és rosszindulatú lelkek

9. fejezet: Gyógyítsunk, teremtsünk, és alakítsuk át az életünket

10. fejezet: Néhány zárógondolat a karmáról, az isteni gondviselésről, az energiákról és az univerzumról

Utószó

Köszönetnyilvánítás

Ajánlom ezt a könyvet mindazoknak,
akik egy szerettüket gyászolják.
Remélem, az olvasottak segítenek majd, hogy lélekben
közelebb érezzék magukhoz a szeretett személyt.

• ALEXA FRASER ELŐSZAVA •

Mi történik velünk, amikor meghalunk? A válasz erre a kérdésre úgy hat évvel ezelőtt még teljességgel megfoghatatlan volt számomra, és nem is voltam biztos benne, hogy szeretném tudni. Már a halál puszta gondolatára is borsódzott a hátam és összeszorult a gyomrom; képtelen voltam filmet nézni vagy könyvet olvasni a témáról, illetve hasonló beszélgetésekben részt venni.

Családi körben sem esett túl sok szó a halálról… Még a nagymamám temetésére sem mehettünk el az unokatestvéreimmel; otthon kellett maradnunk a bébiszitterrel. Csak arra emlékszem arról a napról, hogy épp a másik nagyszüleimnél voltam, és készülődtünk, hogy halloweeni jelmezben végigjárjuk a szomszédokat egy kis csokiért, amikor apám, aki előtte édesanyámmal beszélt telefonon, lassan felsétált a lépcsőn, és bejelentette: a nagymamám meghalt. Emlékszem, csak bámultam magam elé, furcsa érzéssel a gyomromban. Nem sírtam; talán meg sem szólaltam. Nyilván szomorú is voltam, de inkább döbbent, hogy a nagyim nincs többé közöttünk. Emlékszem, amikor halloween estéjén hazaértem a csokival teli szatyrommal, az összes nagynénim és nagybácsim ott ült a nagyim félhomályos nappalijában, és épp az ezernyi fényképet nézegették. Mindenki sírt, néhányan fel-felkacagtak egy-egy múltbéli történést felidézve, a nagyival közös emlékekről beszélgetve. Nem tetszett az egész. Olyan sötét volt, néma és szomorú. Rettenetesen össze voltam zavarodva. Fogalmam sem volt, hogy most sírnom kellene-e, vagy nevetnem, esetleg mondanom valamit valakinek.

És mintha a nagymamám eltávozása nem lett volna elég, hogy ilyen fiatalon betekintést nyerhessek a halál birodalmába: a szüleim imádták a valós bűneseteket bemutató tévéműsorokat. Állandóan ez ment nálunk a tévében a háttérben. És persze ők csak fél szemmel figyelték, mert közben minden mást csináltak, például olvasgattak, vacsorát főztek, vagy a számítógépen dolgoztak, és egyáltalán nem rázta meg őket, amit a képernyőn láttak, fiatal énem szemei viszont egyszerűen odaszegeződtek a tévére. Döbbenten figyeltem a szörnyűséges és kegyetlen haláleseteket. Természetesen színészek játszották el a jeleneteket, ám ettől még nem érintett kevésbé kellemetlenül a halál témája.

Az utána következő tizenöt évben megpróbáltam olyan távol tartani magam a témától, amennyire csak lehet. Persze elég valószínűtlen volt, hogy ez sikerüljön. Aztán középiskolában ismét találkoznom kellett a halállal egy szörnyűséges eset kapcsán. Az egyik barátom késő este biciklizett, és egy autó elütötte. Emlékszem, másnap spanyolóra előtt az igazgató kimérten bejelentette, hogy az egyik osztálytársunk meghalt. Összeszorult a szívem és a gyomrom; elfogott a szédülés, le kellett ülnöm a padba. Fel sem tudtam fogni a hallottakat. A temetése nagyon drámai volt: a tizennégy éves barátnője kiáltozni kezdett a koporsójánál… biztosan mindenki el tudja képzelni. Így akárhányszor valaki kimondta a halál szót, felállt a szőr a hátamon. Az olvasóban valószínűleg megfogalmazódott a kérdés, hogy miképpen kezdhetett egy lány, aki számára a halál jelenti a legnagyobb félelmet, épp egy olyan férfival kapcsolatot, aki látja és hallja a halottakat? A mai napig csodálkozom ezen én is, de hát a sors útjai, nem igaz?

Amikor megismerkedtem Matt-tel, hasonlóan gondolkoztam ezekről a dolgokról, mint ahogyan fent leírtam, de olyan mélyre temettem magamban a halállal és az eltávozással kapcsolatos gondolatokat, hogy fel sem fogtam igazán, mivel is foglalkozik ő. Emlékszem, ültünk egy kávézóban az első találkozónkon, lógáztam a lábamat a magas széken, és butaságokat kérdeztem tőle, mint: „Akkor te… állandóan halottakat látsz mászkálni mindenfelé?”. Nagyon aranyos és kedves volt, és párszor valószínűleg nehezen tudta visszatartani a nevetést. Szerintem észrevette, hogy nem igazán értem, mit is csinál egy médium. Végtére is csak tizennyolc éves voltam; miért is lett volna szükségem valaha egy médiumra? Mivel sohasem beszéltem a halálról, és nem is gondoltam rá, még csak nem is hallottam a médiumokról. „Most is látsz valakit itt mellettem?” – kérdeztem tőle mosolyogva és idegesen nevetgélve, mintha valami viccet meséltem volna. Nem számítottam rá, hogy bármit felel majd erre. Nem tudtam, hogy most vajon majd kártyát vesz elő, mond valami varázsigét, vagy furán mozgatni kezdi a kezét. Ő azonban egyszerűen így felelt: „Igen, a nagymamádat látom, ott áll mögötted”. Fogalmam sincs, milyen arcot vághattam; tátott szájjal meredtem rá. Szerintem olyan fehér lehetett az arcom, mint egy halottnak (micsoda szóvicc). Az arcom forróvá vált, és hideg izzadság lepte el, amely aztán egészen a lábujjamig vándorolt. „Ott áll mögötted.” Hányingerem támadt. Nem azért, mert nem töltött el örömmel, hogy a nagyim, aki olyannyira hiányzott nekem, ott volt mellettem, hanem mert ez a srác, akivel csak most ismerkedtem meg, és aki teljesen normális fickónak tűnt, fizikai valójában látta őt, amint mögöttem áll. Az agyam nem tudta felfogni, mi is történik éppen. „És azt is látom, hogy van nálad egy kis erszény, amely az övé volt, és amelyet egymás közt adogattok a családtagjaiddal.” Ez lehetett volna a végszó, hogy azonnal rohanjak ki az étteremből. Említettem már, hogy ráadásul szorongással is küzdök? Szóval a fenti helyzet nem volt épp ideális számomra.

Próbáltam olyan nyugodt és összeszedett maradni, amennyire csak tudtam. Leugrottam a bárszékről, és lekaptam a táskámat a mellettünk lévő asztalról. Kicipzároztam a pénztárcámat, és előhúztam egy kicsi, világoskék erszényt, amin egy kereszt van. A nagymamámé volt, ebben tartotta a gyűrűit, az ékszereit, a rózsafüzéreit és egy ezüstmedált, amelyet én és a családtagjaim adogattunk egymás között, mikor kinek volt rá épp szüksége, például egy fontos vizsga vagy egy állásinterjú előtt, vagy segítségképpen a szorongás leküzdéséhez. A családomon kívül senki sem tudott róla – honnan is tudhattak volna? Szóval enyhén szólva ledöbbentem.

Most biztosan mindenki azt hiszi, hogy megőrültem, de még miután Matt az első találkozónkkor belém látott, és elmondta mindezeket a nagymamámról, továbbra is kellemetlenül érintett a halál témája. Ahogyan Matt és én találkozgatni kezdtünk, és egyre közelebb kerültünk egymáshoz, elhívott a csoportos foglalkozásaira. Megfogalmazódott bennem, hogy most komolyan, van, aki önként elmegy egy ilyenre? Ott ültem a sok száz szomorú és ideges ember között, és próbáltam beilleszkedni a tömegbe, Matt pedig véletlenszerűen kiválasztott valakit, bombázni kezdte az elhunyt rokonaitól és szeretteitől érkező üzenetekkel, és ontotta magából az illető életére vonatkozó tényeket. Az emberek sírva fakadtak, kiabálni kezdtek, néha még le is kellett ülniük. Olyan energia volt jelen a teremben, amelyhez hasonlót még soha életemben nem tapasztaltam. Mintha egy hullámvasútra ültem volna fel. Nem voltam biztos benne, hogy tényleg akarom ezt. Ott ültem lehajtott fejjel, és próbáltam elterelni a figyelmemet az egészről: a körmömet piszkáltam, vagy a telefonomat nyomogattam. De mindez csak néhány percig működött, mert képtelen voltam nem odafigyelni azokra az üzenetekre, amelyeket Matt közvetített ezeknek az eddig ismeretlen embereknek, akikkel mindaddig még sosem találkozott. A teremben elszabaduló érzéseket képtelenség lenne leírni: szó szerint érezni lehetett, micsoda megkönnyebbülést éreztek az emberek, akiket Matt megszólított, és milyen jólesett nekik, hogy lezárhatták a történetüket. Ezek az események mindörökké megváltoztatták az életemet.

Matt feleségeként persze valószínűleg egy kicsit elfogult vagyok, de az a képesség, amellyel ő bír, Isten adta ajándék. Hihetetlen élmény megtapasztalni, hogyan szól az emberekhez, azok hogyan reagálnak rá szinte azonnal, és milyen érzések töltik el őket, amikor Matt elhunyt szeretteikről beszél, akik olyannyira hiányoznak nekik. Hálás vagyok érte, hogy tanúja lehetek mindennek. Ami a legnagyobb változást okozta bennem, nem is az volt, amit Matt mondott (bár hihetetlenül pontos információkat ad, és lenyűgöző, miket tud teljesen idegenekről), hanem ahogyan beszélt az emberekhez. Ahogyan hozzád szól, attól úgy érzed, mintha egy család lennétek. Rád néz azzal a gyönyörű, gyengéd mosolyával és melegbarna szemével, és azonnal biztonságban és kellemesen érzed magad. Van benne valami ösztönző melegség, ám egyben rendkívül vibráló és megnyerő személyiség. Ő az egyetlen ember a világon, aki ilyen könnyeddé és különlegessé tudja változtatni a halált. Ahogyan Matt elmagyarázza, mit lát és hall, ahogyan elsüt egy-egy viccet és megöleli az embereket, hihetetlen súlyt tud levenni a vállukról. Úgy érzed, eltávozott szeretteid valóban ott ülnek vagy állnak melletted (és ez tényleg így is van), ám az érzés leírhatatlan, és Matt az egyetlen, aki képes előidézni mindezt.

Mára kis híján hat évet töltöttünk együtt – mostanra teljesen megváltozott a halálról kialakított képem, és rengeteget tanultam, ugyanis Matt remek tanár. Kellemesen elbeszélgetünk a túlvilágról, mesél arról, milyen szép dolog is lehet a halál, és milyen közeli marad a kapcsolatunk eltávozott szeretteinkkel annak ellenére, hogy fizikai valójukban már nincsenek velünk. Naponta faggatom a halálról és a mennyországról – a kocsiban, a közös főzések alkalmával vagy mikor hajnali kettőig beszélgetünk az ágyban, amikor már rég aludnunk kellene. Kitárta előttem az ajtót egy teljesen új világ felé, és ma már szörnyen bánom, hogy olyan sokáig nem voltam hajlandó tudomást venni erről a világról. Miután részt vettem a szállodai rendezvénytermekben, illetve ma már színházakban és közösségi központokban tartott előadásain, egyre inkább élvezem, és várom, hogy hallhassam a résztvevők történeteit és a nekik szóló üzeneteket. Elképesztő, hogyan képes Matt megnevettetni, örömet szerezni, és a lezárás lehetőségével megajándékozni valakit, akit szerettének elvesztése után láthatóan megkínzott a gyász – mindezt látnunk kell ahhoz, hogy fel tudjuk fogni. Élvezettel nézem az előadásait, ahogyan fogja nap mint nap a gyásszal küzdő emberek kezét, és átélem az általa keltett érzéseket. Imádok részt venni az előadásain és foglalkozásain, ahol minden egyes alkalommal tanulok tőle valami újat. Nem tudok vele betelni, pedig hát minden egyes nap együtt vagyunk – sőt, őszintén várom, mi mindent fog még nekem mesélni a mennyországról és a túlvilágról és arról, mit is csinálnak most eltávozott szeretteink. Matt megnyitotta a lelkemet és az elmémet, így ma már képes vagyok elfogadni a halált és az élet körforgását, és látom, milyen szép is mindez. Sosem éreztem igazán, milyen közel is állnak hozzánk elhunyt szeretteink még akkor is, ha látszólag nagyon messze vannak. Mára a megérzéseim sokat fejlődtek, és teljesen másképpen vagyok képes kapcsolatot teremteni a lelkekkel. Matt segített fejleszteni az energiáimat, arra ösztönöz, hogy rendszeresen imádkozzak, és hogy beszélgessek eltávozott szeretteimmel. Csodálatos ez, és el sem hiszem, hogy ha Matt és én nem találkozunk, mindez nem történhetett volna meg – de hát a sors útjai, nem igaz?

Ha az olvasó is olyan kíváncsi (és olykor szorongó), mint én, biztosan számtalan kérdés kavarog benne. Matt könyve segítséget nyújt majd mindenkinek, hogy rátaláljon önmagára, és olyan módokon nyisson a spiritualitás felé, ahogyan eddig nem is gondolta, hogy lehetséges. Arra bátorítok mindenkit, hogy a könyv olvasása közben legyen olyan nyitott, amennyire csak lehet, és gondolkozzon el azon, milyen szép is tud lenni a halál… igen, még akkor is, ha mindez elég furcsán hangzik, főleg az én számból!

• MATT FRASER ÜZENETE •

TUDOM, MIÉRT VAGY ITT!

Egy szerettünk halála az egyik leginkább emberpróbáló, érzelmileg leginkább megterhelő dolog, amin csak keresztülmehetünk. Ám elárulok egy titkot: szerettünk valójában nem távozott el. Médiumként segítek összekötni az élőket elhunyt barátaikkal és családtagjaikkal. Bebizonyítom nekik, hogy az az illető, aki olyannyira hiányzik nekik, valójában nem ment el – mindössze másképp van jelen. És ha valaki ráébred minderre, az megváltoztathatja az életét.

Ha kívánhatnék valamit a világ számára, azt kérném, hogy egy-egy napra mindenki médiummá válhasson. Ha mások is látnák, amit én látok, megszabadulhatnának a halálfélelmüktől és a halált övező rejtélytől. Bárhol is járok, látom a halottakat, akik az élők között járnak: egy kislányt, akinek lelke az édesanyja mellett áll az élelmiszerboltban a kasszánál; egy évekkel ezelőtt elhunyt apát, aki a fiát figyeli, amint az felszáll a metróra munkába menet; egy hűséges házi kedvencet, aki eltávozott ugyan, de még ma is a gazdája nyomában jár. Ezek a lelkek mindörökké szeretteikhez kapcsolódtak. Annak ellenére, amit a tévében és a moziban látunk, a halottak egyáltalán nem olyan félelmetesek! Oly gyakran eszünkbe jut, mit mondanánk a mennyekben lakó szeretteinknek, de az vajon eszünkbe jutott-e már, ők mit mondanának nekünk? Ahogyan mi megpróbáljuk folytatni az életünket nélkülük, megfordult-e a fejünkben, hogy talán nekik is ugyanolyan nehezükre esik megbarátkozni új életükkel a túlvilágon? Szeretném az eltávozott szemszögéből bemutatni, mi történik a halál után, ugyanis minél többet tudunk a túlvilágról, annál közelebb érezhetjük magunkhoz elhunyt szeretteink lelkét.

Ezért is írtam meg ezt a könyvet. Médiumként nap mint nap halottakkal kommunikálok. De ez nem volt mindig így. Volt idő, amikor eltaszítottam magamtól a tehetségemet, és kétségbeesetten próbáltam „normális” ember lenni. Sok évig nem láttam, hallottam vagy érzékeltem a halottakat. Csak tinédzserkorom vége felé, amikor felkerestem egy médiumot, akkor jöttem rá, mekkora hibát vétettem. Attól kezdve az életemet képességem fejlesztésének szenteltem, és annyi ismeretet szívtam magamba a túlvilággal kapcsolatban, amennyit csak tudtam. Ahogyan újra felfedeztem médiumi képességeimet, ráeszméltem, hogy a maga módján mindenki képes kapcsolatot teremteni a mennyországgal és érezni elhunyt szerettei jelenlétét. Elárulok még valamit, ami a legtöbb embernek megnyugvást jelent: nemcsak mi szeretnénk felvenni a kapcsolatot elhunyt szeretteinkkel, hanem ők is velünk. És számtalan módon biztosítanak arról, hogy még most is itt vannak velünk.

Hát íme a könyvem a túlvilágról! Mindent, amit itt leírtam, a túlvilági lelkekkel folytatott számtalan beszélgetésem során tanultam – ezek mind saját, valódi tapasztalataimból és a tőlük kapott üzenetekből származnak. Azonban fontos megjegyeznem, hogy mindannyian másban hiszünk. Ha bármit, amit ebben a könyvben olvasol, nem érzel magadénak, egyszerűen hagyd figyelmen kívül, és összpontosíts arra, ami megérint. Akár magad is médium vagy, aki szeretné jobban feltérképezni a saját képességeit, akár olyasvalaki, aki elhunyt szeretteit gyászolja, akár pedig mindössze többet szeretnél tudni a túlvilágról – jó helyen jársz. Remélem, a könyvem segítséget nyújt mindenkinek saját spirituális útján.

Legyetek áldottak, és merítsetek ihletet!

SOSE
HALUNK
MEG

• 1. FEJEZET •

Látnoki képességek

„Mindannyiunkban rejlik egy kis látnoki képesség!”

MI AZ A LÁTNOKI KÉPESSÉG?

Előfordult már veled, hogy egyszerűen tudtál valamit valakiről, vagy megjósoltad egy esemény bekövetkeztét? Ha igen, biztosan feltetted már magadnak a kérdést: Honnan tudhatom, hogy amit érzékelek, az a látnoki képességeim folyománya-e, vagy csupán egy múltbéli tapasztalat eredménye, illetve vágyaim megtestesülése?

Számtalan ember fordult már hozzám ezzel a kérdéssel.

A válasz pedig: valószínűleg a fentiek közül több lehetőség együttes hatása.

Hatodik érzék

Gondolj csak bármely élményedre. Általában több érzékszervünk is részt vesz egy-egy tapasztalásban. Amikor megeszünk egy szendvicset, érezzük az ízét. Ám egyben látjuk, tapintjuk, és az illatát is érezzük – ha pedig pirítós kenyérből készült, akár hallhatjuk is a harapásaink hangját.

Az öt érzékünk: látás, hallás, ízlelés, tapintás és szaglás. A látnoki képességek azonban ezeken túl rejlenek. E képesség a hatodik érzékünk, amely segítségével láthatjuk és értelmezhetjük a láthatatlant. A hatodik érzékünk az öt érzékszervünkre támaszkodva továbblép az azok által felfogható valóságon, és egy lépéssel azon túlra nyúlik.

A látnoki képesség az univerzum energiájából merít. Ha felteszünk egy kérdést az univerzumnak, az olyan, mintha rákeresnénk valamire az interneten – mindössze itt a világháló helyett végtelen bölcsesség áll a rendelkezésünkre. Sok látnok és médium így írja le a tapasztalatait. És ugyanúgy, mint az internetes keresés esetében, egyértelmű kérdést kell feltennünk, különben nem kapunk megfelelő választ. És van még valami: nem tudhatjuk, honnan érkezik a válasz, vagy hogyan jut el hozzánk – egyszerűen csak megjelenik.

Ráhangolódás a barátainkra és családtagjainkra

A legtöbb látnoki képességgel rendelkező ember adottsága egy bizonyos területen érvényesül a leginkább. Én például mindig tudtam, mi történik egy-egy családtagommal vagy közeli barátommal. Olyankor hirtelen ellenállhatatlan késztetést érzek arra, hogy felhívjam az illetőt. Lehet, hogy távol élünk egymástól, és nem is beszélünk rendszeresen, de az illető egyszerűen hirtelen beférkőzik a gondolataimba – és nem mozdul onnan!

Nemrég épp a szemetet vittem ki, amikor hirtelen eszembe jutott egy Floridában élő barátom, majd pedig a kutyája. A kutyát a gyerekeként kezelte, nagyon sokat jelentett neki, én pedig azt éreztem, hogy az állat beteg, sőt, akár el is pusztult. Fel akartam hívni a barátomat, de aztán elbizonytalanodtam. Hiszen mit is mondhatnék neki? Mi van, ha az érzésem alaptalan, és a kutyával nincs semmi baj? Végül nem felhívtam, hanem elmentem hozzá. Megbeszéltük, hogy elmegyünk együtt vacsorázni, és pár perccel azután, hogy leültünk az asztalhoz, elmesélte, hogy a kutyája elpusztult. Tehát helyesek voltak a megérzéseim, így megvigasztalhattam a barátomat, és megnyugtathattam, hogy a kutyája békére lelt.

A megérzések vagy a látnoki képességek számtalan különböző formában megnyilvánulhatnak – például figyelmeztethetnek arra, hogy velünk, egy szerettünkkel vagy egy idegennel történni fog valami. De életünk legszebb pillanatait is előre jelezhetik, például a gyermekáldást vagy a lelki társunkkal való találkozást.

Bízz az ösztöneidben!

Tehát a lényeg az, hogy a látnok előre érzi bizonyos események bekövetkeztét. Sokaknak vannak látnoki képességeik, de nem tudnak róla. Mindenféle egyéb magyarázatot keresnek arra, amit tapasztalnak. Pedig a látnoki képességeknek megvannak a maguk előnyei – ám ahhoz, hogy ezeket kihasználhassuk, hinnünk kell a megérzéseinkben.

Bár a látnokokat titokzatosság övezi, és furcsának is tarthatják őket, nagyon hasznos kis képesség ez. Segíthet jobb döntéseket hoznunk bármely területen, a munkától a párválasztásig – sőt, azt is megsúghatja, melyik irányba induljunk egy kirándulás alkalmával. Tehát megéri odafigyelnünk a megérzéseinkre és megtanulnunk bízni bennük.

MI A KÜLÖNBSÉG A LÁTNOK ÉS A MÉDIUM KÖZÖTT?

Fontos tudnunk, hogy minden médium látnok, de nem minden látnok médium.

Egy látnok képes megjósolni a jövőt – érzékelni a másik ember energiáját, és az univerzum energiájából is tud kölcsönözni.

A látnok különböző eszközöket és technikákat alkalmaz az információk kinyerésére – ám ezek mind csupán csatornák, amelyeken keresztül az üzenet eljut hozzá. Ezek remek példája a tarot-kártya. Számtalanféle gyönyörű grafikájú kártyapaklit árulnak a boltokban, ám egy valódi látnok számára egy csomag sima francia kártya is ugyanúgy megteszi. A nagymamám például saját kártyát készített egy csomag sima kártyából, amelyekre különböző szavakat írt és ábrákat rajzolt. Évekig használta, és remek jóslatokat mondott a segítségével.

A kártya mellett a látnokok teafüvet és kávézaccot is használnak a különböző képek és látomások előhívására. Egyes látnokok úgy dolgoznak, hogy közben a kezükben tartják az illető valamely személyes tárgyát vagy fényképét.

Ám akár kártyát, akár bármi más eszközt használ a látnok, a lényeg mindig az az energia, amelyet az univerzumból hív le. Ha öt látnok ugyanazt a három kártyalapot húzza is a pakliból, könnyen meglehet, hogy teljesen más üzenetet olvasnak ki belőlük. Ennek oka, hogy a jelentés túlmutat a kártyán. A kártya, a teafű, a fénykép – vagy bármilyen más eszköz – csupán a kapu, amelyen keresztül az üzenet eljut a látnokhoz.

Túlvilági üzenetek fogadása

Az üzenetek olykor annak az embernek az energiájából erednek, aki igénybe veszi a látnok szolgáltatását, máskor pedig az elhunytak lelkéből. Itt pedig visszakanyarodunk a kérdéshez: mi a különbség a látnok és a médium között?

A médium képes kapcsolatot teremteni az eltávozottakkal. Ráhangolódik az elhunytakra, és tőlük érkező üzeneteket közvetít. Érzékeli a közelben tartózkodó lelkeket, és képes leírni őket. A médium olyan, akár egy hús-vér telefonvonal a mennyország és a föld között. De ez azért nem ilyen fekete-fehér – ugyanis a médiumok látnoki információkat is kaphatnak az eltávozottaktól.

A médium ezeket az információkat nem a szeánszon részt vevő energiájából nyeri, hanem a túlvilágról.

Jóslatok a mennyországból

Az egyik szeánszom alkalmával megjelent egy nagymama, és elmondta az unokájának, hogy a következő évben fiúgyermeke születik majd. A nő ekkor még nem volt állapotos, de a következő évben valóban megszületett a fia. Vajon ez esetben médiumként összekötöttem ezt a nőt az elhunyt nagymamájával, vagy látnokként megjósoltam a terhességét? A szó szoros értelmében médiumként működtem, hiszen a jóslat egy elhunyttól származott. De vajon honnan tudják a lelkek a mennyekben, mi fog történni a földön? Mert ők puszta energia – tisztábban látják a holnapot, mint mi a tegnapot. Ezért is nem aggódnak miattunk. Tudják, mi fog történni, és látják a fényt az alagút végén. És mivel az elhunytak nem a földi síkon léteznek, sokkal szélesebb nézőponttal rendelkeznek. Képesek a helyzet egészét szeretettel szemlélni – mindenféle személyes elfogultság vagy érdek nélkül. A mi szemünkön keresztül látják az életet, és egészen biztosan a legjobbat akarják nekünk.

A médium eszközei

Már beszéltem arról, hogy a látnokok különböző eszközöket, például teafüvet vagy tarot-kártyát alkalmaznak információszerzés céljából – a médiumoknak is megvannak a maguk módszerei, amelyek segítségével felvehetik a kapcsolatot a túlvilággal.

Egy-egy médium gyakran jegyzetel egy papírlapra vagy néz rá az elhunyt fényképére, ugyanis ezek segítenek neki nyitva tartani a kaput. Más médiumok megfogják az ügyfél kezét, vagy lehunyják a szemüket, mert szükségük van a fizikai kapcsolatra.

A médiumok nemcsak más-más eszközöket használnak, hanem az üzenetek is más-más módokon jutnak el hozzájuk. Egyesek hangokat hallanak, másoknak látomásaik vannak, megint mások pedig gondolati szinten érzékelik az üzeneteket.

Én magam gyerekkorom óta látom és hallom az eltávozottakat, így a szeánszok során e két érzékemre támaszkodom.

Nem kell ahhoz médiumnak lennünk, hogy érzékeljük a lelkeket – még rövid időre meg is pillanthatunk egy-egy lelket vagy érezhetjük a jelenlétét –, egy médium azonban arra is képes, hogy közvetítse az üzenetüket. Olyan ez, mintha egy puzzle-t raknánk össze – a kirakó darabkái összeállnak, hogy elmeséljenek egy történetet. Azonban mindez nem ilyen egyszerű. Képzeljük el, hogy vásároltunk egy puzzle-t a bolhapiacon, majd amikor elkezdtük kirakni, észrevettük, hogy egyes darabkák hiányoznak. Egy tehetséges médium képes kitölteni a hézagokat és egyértelmű üzenetet átadni.

Mivel valamennyi médium rendelkezik látnoki képességekkel, az energiákhoz is fordulhatnak egy-egy szeánsz alkalmával, azonban van egy további információforrásuk is, mégpedig a túlvilági lelkek személyében. Számomra ezek az üzenetek kifejezetten különlegesek, hiszen rendkívül személyesek.

Gyakran kérdezgetik tőlem, hogy „Hát ezt honnan tudod?”. Én pedig azt felelem: „A nagymamád lelke árulta el!”.

HA FEJLESZTEM MAGAM, BELŐLEM IS LEHET LÁTNOK VAGY MÉDIUM?

Nem tudok megtanítani senkit, hogy lássa és hallja a halottakat, amikor csak akarja. Ez egy olyan adottság, amely vagy velünk születik, vagy nem. Azonban őszintén hiszek abban, hogy mindannyiunkban van némi látnoki képesség – amelyet kamatoztatva közelebb érezhetjük magunkat eltávozott szeretteinkhez. Egy kis hittel és gyakorlással bárki megtanulhatja, hogyan támaszkodjon a megérzéseire, és hogyan fogadjon jeleket és üzeneteket az univerzumtól a saját módszereivel.

A megérzéseink ereje személyenként változó, és más-más módokon fogadjuk az üzeneteket. Azonban, ha nem bízunk a megérzéseinkben és az ösztöneinkben, azzal komoly akadályt gördítünk látnoki és médiumi képességeink kibontakoztatásának útjába.

Ami jó hír, hogy eltávozott szeretteink épp úgy vágynak arra, hogy kapcsolatot teremthessenek velünk, ahogyan mi magunk. Már csak meg kell találnunk a módját, hogyan hidaljuk át a köztünk tátongó szakadékot, hogy kommunikálni tudjunk egymással.

Jelek és álmok

Hiszek abban, hogy mindannyian rendelkezünk egy saját „telefonvonallal”, amelyen keresztül kapcsolatot tudunk teremteni a mennyországgal. Az is kaphat üzeneteket, aki nem médium. A lelkek számtalan különböző formában próbálnak kapcsolatba lépni velünk. Eltávozott szeretteink megjelenhetnek megérzések, látomások, álmok vagy olyan gondolatok formájában, amelyekre nem találunk magyarázatot.

A lelkek leggyakrabban úgy próbálják meg felvenni velünk a kapcsolatot, hogy jeleket küldenek nekünk. Ilyen jel lehet bármi, ami jelentőséggel bír magunk és szerettünk számára. A madarak, a pénzérmék, a rádióban felcsendülő dalok, egy ismeretlen az utcán, aki az eltávozottra emlékeztet – ezek mind gyakori jelek, de léteznek ennél szokatlanabbak is. Egy jel olyan, mint egy belső vicc – csak az a fontos, hogy mindkét fél számára jelentéssel bírjon.

Még egy utolsó gondolat a médiummá válásról: a képességünk szintje függ az adottságunktól, illetve attól, hogyan fejlesztjük azt. Olyan, akár az éneklés. Mindig is szerettem volna énekelni. Gyakoroltam, és fejlődtem is (egy kicsit), és szívesen énekelek együtt a rádióval a kocsiban, de tehetségem nincs hozzá. Nem vagyok egy Michael Bublé! De szeretek énekelni, és boldoggá tesz – ugyanúgy, ahogyan a legtöbb ember számára megnyugvást jelent, és örömet szerez annak tudata, hogy szeretteik lélekben velük vannak. És ez az, ami igazán fontos.

ÉDESVÍZ WEBÁRUHÁZ
AKCIÓK • INFORMÁCIÓK

webaruhaz@edesviz.hu
00-36-30-781-5474
www.edesviz.hu

ÉDESVÍZ KÖNYVESBOLT
1053 BUDAPEST • MÚZEUM KRT. 23.

konyvesbolt@edesviz.hu
00-36-30-919-5314

ÉDESVÍZ KÖZÖSSÉG
ÉRDEKESSÉGEK • KÖNYVRÉSZLETEK • JÁTÉKOK

A mindennapokra!

ÉDESVÍZ KIADÓ

facebook / scridb / youtube / instagram

ÉDESVÍZ NAGYKERESKEDÉS
VISZONTELADÓINKNAK

nagyker@edesviz.hu
00-36-30-781-5474

ÉDESVÍZ + magazin
Cikkek az
EGÉSZSÉG • ÖNFEJLESZTÉS • EZOTÉRIA
témaköreiben

Érdekes információk szerzőkről és könyvekről

Keresd a www.edesvizkiado.hu címen